Справа №150/180/24
Провадження по справі №2/150/93/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року Чернівецький районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Цимбалюк Л.П.

при секретарі Савковій С.А.,

з участю учасників цивільного процесу:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Поліщука О.В.,

представника відповідача - адвоката Бровко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Чернівецької селищної ради Могилів - Подільського району Вінницької області, про визначення місця проживання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до районного суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Від шлюбу у них народилось двоє синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які з народження і по теперішній час проживають з ним. З відповідачкою вони спільно не проживають, діти перебувають на його утриманні. Останнім часом вони з відповідачем не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дітей, ОСОБА_2 виїхала за кордон, тому він вимушений звернутися до суду з позовом до колишньої дружини про визначення місця проживання синів з ним, оскільки він піклується про їх фізичне виховання, всебічний розвиток, створив для дітей всі необхідні умови для проживання дитини, має стабільний дохід, тому в змозі матеріально забезпечити дітей. Натомість мати дітей - відповідач ОСОБА_2 в квітні 2023 року залишила на сторонню особу дітей і виїхала за кордон. За вказаних підстав просить визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з ним.

Ухвалою судді Чернівецького районного суду Вінницької області від 26.03.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Поліщук О.В., який діє на підставі договору про надання правничої допомоги від 25.03.2024 (який укладено на невизначений строк, а.с. 28) позовні вимоги підтримали, посилаючись на те, що відповідачка виїхала за кордон в Бельгію, тобто проживає окремо від малолітніх дітей, тому є необхідність визначити місце проживання дітей разом з батьком.

Представником відповідача - адвокатом Бровко О.С., який діє в інтересах свого довірителя ОСОБА_2 на підставі договору про надання правничої допомоги від 08.08.2024, визнаються позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення, надавши на підтвердження відповідну заяву ОСОБА_2 .

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки (ч.1 ст.64 ЦПК України).

Третьою особою без самостійних вимог - органу опіки і піклування Чернівецької селищної ради Могилів - Подільського району Вінницької області не забезпечено явку в підготовче засідання повноважного представника, до суду скеровано заяву про розгляд справи у його відсутність, розгляд справи відносять на розсуд суду за наявними матеріалами справи (а.с. 27).

Відповідно до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України судом перевірено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1, ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У судовому засіданні встановлено, що сторони даного цивільно - правового спору з 22 жовтня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають малолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, виданих виконкомом Борівської сільської ради Чернівецького району вінницької області 06.04.2011 та 09.10.2015 (а.с. 8, 9).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно не проживають.

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 07.12.2021 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення набуло чинності 10.01.2022 (а.с. 10).

Після розірвання шлюбу згідно рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 07.12.2021 сторони по справі та їх малолітні діти продовжували проживати разом в АДРЕСА_1 .

07.03.2022 ОСОБА_1 добровільно вступив до лав Збройних Сил України та на теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , про що свідчить довідка №2395/486/120/1/55ПС, видана 19.02.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 (а.с. 16).

У квітні 2023 ОСОБА_1 стало відомо про те, що відповідач по справі ОСОБА_2 залишила малолітніх синів на сторонню особу та виїхала за кордон до Бельгії.

В судовому засіданні встановлено, що на даний час малолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають разом з батьком в с. Смідин Ковельського району Волинської області та навчаються в опорному закладі «Смідинський ліцей», що стверджується довідкою №34, виданою 21.02.2024 опорним закладом «Смідинський ліцей» Смідинської сільської ради Ковельського району Волинської області (а.с. 15).

Частиною 4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

За правилами п.4 ст.19, 158 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, який приймається на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають значення для справи.

Актом обстеження умов проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено, що діти проживають із батьком ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 в одноповерховому будинку, який складається із п`яти кімнат, з яких чотири являються житловими кімнатами, коридору, ванної кімнати та кухні. У кожного з дітей є окрема кімната, в яких проведений сучасни й ремонт. Крім того, в кімнатах є всі необхідні меблі - стіл, стільці та спальні ліжка. Окрім того, є сучасний телевізор та комп`ютерна техніка. Діти мають одяг відповідно до сезону та віку, для дітей створено всі необхідні умови для проживання та здобування освіти. Стосунки дітей з батьком довірливі, щирі і дружні (а.с. 12).

Із рішення виконавчого комітету Чернівецької селищної ради Могилів - Подільського району Вінницької області від 02.05.2023 т№327 вбачається, що орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком - ОСОБА_1 , що забезпечить найкращі інтереси дитини (а.с. 13).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач бабуся малолітніх дітей ОСОБА_5 суду показала, що малолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають з батьком ОСОБА_1 , він піклується за їх розвиток і виховання, створив дітям необхідні умови для фізичного, духовного і соціального розвитку, ніколи не перешкоджав і не буде перешкоджати спілкуванню хлопчиків з матір`ю, але, виходячи з інтересів дітей в даний час їм краще проживати з батьком.

Смідинською сільською радою Ковельського району Волинської області на виконання ухвали Чернівецького районного суду Вінницької області від 11.07.2024 щодо витребування доказів по справі, повідомлено, що комісією у складі спеціаліста у справах дітей, спеціаліста з питань соцзахисту, прав сім`ї, дітей та молоді, а також поліцейського громади, було встановлено факт місця проживання малолітніх дітей разом зі своїм батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджено актом обстеження матеріально - побутових умов проживання від 16.07.2024 (а.с. 43, 44). Так, як вбачається із вище вказаного акту обстеження матеріально - побутових умов проживання від 16.07.2024, малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають з батьком - ОСОБА_1 в одноповерховому будинку, який складається із трьох кімнат, кухні, ванни та коридору. В будинку прибрано, діти мають свою власну кімнату. Для дітей створені всі належні умови для виховання та розвитку, батько забезпечує дітей усім необхідним, дбає про стан їхнього здоров`я. Стосунки дітей з батьком дружні, щирі та довірливі (а.с.с44).

Як вбачається із повідомлення Служби у справах дітей Чернівецької селищної ради Могилів - Подільського районку Вінницької області №01-10-41 від 29.07.2024, наданого на виконання ухвали Чернівецького районного суду Вінницької області від 11.07.2024 щодо витребування доказів по справі, малолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані по АДРЕСА_1 , однак, за даною адресою не проживають (а.с. 45).

Отож, суд встановив, що батько малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, має можливість забезпечити належні умови утримання та виховання дітей, діти прихильні до нього, виявляють бажання проживати разом з батьком, мати дітей - ОСОБА_2 не заперечує щодо визначення місця приживання синів біля батька.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з положеннями ч.2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Стаття 9 Конвенції про права дитини встановлює, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У п.6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 зазначено, що "дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю".

За приписами ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У пункті 54 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Ослон проти Швеції" №2 від 27.11.1992) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч.4 ст.29 ЦК України).

При цьому, згідно з ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У справі, що розглядається, повно та всебічно дослідивши обставини справи про визначення місця проживання малолітніх дітей сторін, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд приходить до переконання, що визначення місця проживання дітей біля батька є виправданим та доцільним, відповідатиме найвищим інтересам малолітніх дітей, п. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини (справа «Савіни проти України» у рішенні від 18.12.2008 наголосив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8 і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві".

При ухваленні даного рішення суд також враховує вимоги п. 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 про те, що дитині повинні бути надані можливості і сприятливі умови, які б дозволили їй розвиватися розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності при найвищому забезпеченні інтересів дитини.

В постанові Верховного Суду від 22.04.2019 р. у справі №204/6905/17 зазначено, що тлумачення ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності (постанова Верховного Суду від 28.12.2020 р. у справі №487/2001/19-ц).

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції.

У рішенні ЄСПЛ «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

У рішенні ЄСПЛ «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року зазначено, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

У зв`язку з зазначеним при визначенні місця проживання дитини судам необхідно, крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

ОСОБА_1 здоровий, не має наркологічних захворювань, позитивно характеризується, має стабільний самостійний дохід, за рахунок якого має можливість забезпечити достойний рівень як свого життя так і дітей, має житло, що дає можливість в повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей.

При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітніх дітей, суд в контексті першочергового урахування інтересів дітей, враховує здоров`я дітей, місце навчання, добросовісне виконання батьком батьківських обов`язків, створення для дітей необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення їх усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з батьком, чи негативно впливали на їх виховання та розвиток.

Оцінивши ті обставини, що відповідач по справі ОСОБА_2 , будучи матір`ю малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишила їх на сторонню особу, не повідомивши про це батька хлопчиків ОСОБА_1 , виїхала за кордон, окрім того, ОСОБА_2 наміру повертатися в Україну не має, що вбачається із її заяви, поданої в судовому засіданні представником - адвокатом Бровко О.С., суд прийшов до висновку, що малолітніх дітей категорично не можна залишати із матір`ю ОСОБА_2 .

Враховуючи, що позивач займається вихованням малолітніх дітей, піклується про них, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, із урахуванням віку дітей, суд вважає, що на даний час проживання малолітніх дітей з батьком, який фактично проживає з ними, буде відповідати саме інтересам дітей, які потребують постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному, а тому приходить до висновку про визначення місця проживання дітей разом з їх батьком ОСОБА_1 .

Разом з тим, суд наголошує, що ОСОБА_2 , як мати, незважаючи на проживання дітей з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дітьми та прийнятті участі у їх вихованні.

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно з ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.

Враховуючи викладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 1211 гривень 20 копійок, про що свідчить квитанція №0.0..1 від 25.03.2024 (а.с. 1).

При вирішенні питання про стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 судових витрат, судом враховується те, що відповідачем визнаються позовні вимоги в повному обсязі, тому підлягають застосуванню положення частини першої статті 142 ЦПК України, тобто, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, як те передбачено частиною першою статті 142 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст., ст.2, 12, 13, 15, 76-81, 89, 206, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, на підставі ст.ст.8, 51, Конституції України, ст., ст.3, 9, 12, 27 Конвенції «Про права дитини», ст.5 Протоколу №1 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.), ст.ст.3, 19, 155, 158, 160, 161, 171 СК України, ч.4 ст.29 ЦК України, ст., ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем його реєстрації та проживання - АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`яти) гривень 60 копійок.

Повернути позивачу ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Згідно вимог ст.265 ч.5 п.4 ЦПК України реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 06.12.1999 Чернівецьким РВ УМВС України у вінницькій області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 02.03.2017 Черніецьким РС УДМС України у Вінницькій облласті, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ).

СУДДЯ: Л.П. ЦИМБАЛЮК