П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2024 року м. Київ

Справа № 757/1870/22-ц

Провадження №22-ц/824/1390/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 07 серпня 2024

Повний текст постанови складено 08 серпня 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя-доповідач Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

сторони: позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1

відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою адвокатом Яковенком Андрієм Олександровичем, на ухвалу Печерського районного суду міста Києва, постановлену у складі судді Вовк С.В. 11 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди житлового приміщення та стягнення гарантійної суми та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати, витрат на комунальні платежі та неустойки, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Печерського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа Печерського районного суду міста Києва за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди житлового приміщення та стягнення гарантійної суми та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати, витрат на комунальні платежі та неустойки

Представник ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення зустрічного позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно ОСОБА_1 .

Заяву обґрунтовує тим, що у своїй позовній заяві позивач вказує, що з початком широкомасштабної збройної агресії російської федерації проти України покинув територію України, а тому існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення зустрічного позову.

Ухвалою Печерського районного міста . Києва від 11 жовтня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову у справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди житлового приміщення та стягнення гарантійної суми та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати, витрат на комунальні платежі та неустойки.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Яковенко А.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення про задоволенні заяви про забезпечення зустрічного позову.

Зокрема зазначає про те, що у своїй заяві про забезпечення позову Позивач за зустрічним позовом як на підставу забезпечення зустрічного позову вказувала на виїзд Відповідача за зустрічним позовом за межі України, що в майбутньому значно ускладнить виконання рішення суду.

Судом першої інстанції вказаній обставині надано лише поверхневої оцінки. Разом з тим, вона суттєво вплине на хід виконання можливого рішення суду про задоволення зустрічного позову, адже перебування Боржника за межами України унеможливить його участь у проведенні виконавчих дій, що в подальшому може стати підставою для оскарження цих дій до суду.

Крім того, перебуваючи за межами України Відповідач за зустрічним позовом цілком імовірно відкриє банківські рахунки в іноземних банках, до яких органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень в Україні не матимуть доступу та не зможуть стягнути суму боргу за рахунок коштів, які на них знаходяться.

Також, враховуючи тривалий розгляд справ Печерським районним судом м. Києва, який викликаний завантаженістю суддів даного суду, за час, що пройде до прийняття судом рішення по суті спору, Відповідач за зустрічним позовом, розуміючи, що справа може бути вирішена не на його користь, може вчинити дії з продажу належного йому майна, яке знаходиться на території України та перевести належні йому грошові кошти на банківські рахунки, відкриті в іноземних банках.

Не враховано судом і поведінка Відповідача за зустрічним позовом до подачі позовної заяви до суду, яка свідчить про високу ймовірність вчинення таких дій Відповідачем за зустрічним позовом, адже ОСОБА_1 , незважаючи на значну заборгованість з орендної плати та комунальних платежів, активно перешкоджала Позивачу за зустрічним позовом в поверненні квартири шляхом вселення до неї озброєних осіб, а чоловік Відповідачки за зустрічним позовом, погрожував сім`ї ОСОБА_2 розправою.

Вказані умисні протиправні дії ОСОБА_1 до подачі зустрічного позову явно дають зрозуміти, що Відповідач за зустрічним позовом і в подальшому буде чинити перешкоди Позивачу за зустрічним позовом в відновленні порушених її прав та законних інтересів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Приймачук С.І. заперечував проти доводів апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Яковенко А.О. підтримав доводи апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що Та обставина, що позивач виїхала за межі України не свідчить про створення перешкод у виконанні рішення суду про задоволення зустрічного позову, інших обставин, які вказували б на наявність таких перешкод, судом не встановлено, а відтак дійшов висновку про відсутнсть підстави для задоволення заяви.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову позивач за зустрічним позовом обґрунтовувала її тим, що з початком широкомасштабної збройної агресії російської федерації проти України відповідач за зустрічним позовом покинув територію України, а тому існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення зустрічного позову.

Проте, вказана обставина, як вірно заначив суд першої інстанції, не свідчить про створення перешкод у виконанні рішення суду про задоволення зустрічного позову, інших обставин, які вказували б на наявність таких перешкод, судом не встановлено, а відтак відсутні підстави для задоволення заяви.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та відхиляються судом, оскільки фактично звужуються до доводів заяви про забезпечення позову, яким дано належну оцінку.

На підставі викладеного, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки такі відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, судом надано належну оцінку всім наданим матеріалам справи.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Яковенком Андрієм Олександровичем - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського ого районного суду м. Києва від 11 жовтня 2023 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна