РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

13 серпня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/9203/21

Провадження № 22-ц/4815/957/24

Рівненський апеляційний суд в складі судді Боймиструка С. В, перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 травня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання,

в с т а н о в и в:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 травня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "Рівнетеплоенерго" заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання у сумі 37701,14 грн. та судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала дві апеляційних скарги аналогічні за змістом і тому розцінюються як єдина.

26 липня 2024 року ухвалою Рівненського апеляційного суду апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: надання доказів сплати судового збору або доказів, що підтверджують підстави для звільнення її від сплати судового збору.

На виконання вказаної ухвали апелянт подала клопотання у якому просила: розглянути справу без сплати судового збору; звернутись до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону "Про судовий збір".

Узагальнені доводи зводяться до того, що діяльність суду фінансується за кошти Державного бюджету України; оплата судового збору та окремо оплата судових процедур за рішенням суду є подвійною оплатою за один і той же склад судових витрат; установлення судового збору не передбачено Податковим кодексом України, а збори, справляння яких не передбачено цим Кодексом, сплаті не підлягають; на думку скаржника Закон України "Про судовий збір" суперечить вимогам ст.ст. 1,3,8,22,55,130 Конституції України і не підлягає виконанню.

Відповідно до статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після ухвалення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України.

Згідно статті 1 Закону України "Про судовий збір", судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Об`єктами справляння судового збору є процесуальні дії, за які справляється судовий збір, встановлені у статті 3 Закону України "Про судовий збір". Так само ця норма визначає процесуальні документи, за подання яких судовий збір не справляється (частина 2 статті 3 цього Закону).

Відповідно до п.п.6 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ "Про судовий збір", за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору встановлюється в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Пільги для сплати судового збору передбачені ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Умови за яких суд, враховуючи майновий стан сторони, може звільнити від сплати судового збору визначені ст. 8 Закону України "Про судовий збір".

Так, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Частиною 3 та 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 2 ст. 13 ЦПК України встановлено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Апеляційний суд не вважає, що норми Закону України "Про судовий збір", які застосовані при вирішенні питання про відкриття провадження та щодо звільнення від сплати судового збору будь-яким чином суперечать Конституції України, а отже, немає підстав для звернення до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

За змістом частини другої статті 127 ЦПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений в тому числі і за ініціативою суду.

Виконуючи вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, з метою забезпечення права скаржника на апеляційний розгляд справи та забезпечення справедливої процедури, слід надати скаржнику додатковий строк для усунення недоліку апеляційної скарги, продовживши такий строк на 5 днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Керуючись ст.ст. 127, 185 ЦПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звернення до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності Закону України "Про судовий збір" - відмовити.

Продовжити строк для усунення недоліків апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 травня 2024 року й встановити строк тривалістю п`ять днів з моменту отримання копії ухвали для виправлення недоліків (надання доказів сплати судового збору або доказів, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору).

У випадку невиконання вимог ухвали суду в зазначені строки апеляційну скаргу буде повернуто апелянту.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського

апеляційного суду С.В. Боймиструк