КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 6/947/468/24
УХВАЛА

15.08.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Одесі подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни, за участі стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС», боржника ОСОБА_1 , про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_1 , без вилучення паспортного документу в рамках примусового виконання виконавчого листа №947/33682/23, виданого 22.05.2024 року Київським районним судом міста Одеси,

ВСТАНОВИВ:

09.08.2024 року до Київського районного суду міста Одеси в електронній формі через підсистему Електронний суд надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни, за участі стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС», боржника ОСОБА_1 , про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_1 , без вилучення паспортного документу в рамках примусового виконання виконавчого листа №947/33682/23, виданого 22.05.2024 року Київським районним судом міста Одеси.

В обґрунтування подання приватний виконавець посилається на те, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгенівни знаходиться виконавче провадження №75321776 з виконання виконавчого листа № 947/33682/23 виданого 22.05.2024 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» кредитної заборгованості у розмірі 54273,38 гривень. З дати відкриття виконавчого провадження жодних дій для реального, фактичного та в повному обсязі виконання боржник не вчинила, на виклик не з`явилася, причини неявки не повідомила, декларацію про майновий стан не надала, доступу до приміщення для проведення опису та арешту майна не надала.

Приватним виконавцем у виконавчому провадженні вжито всіх можливих заходів примусового виконання: кошти на рахунках боржника відсутні, рухоме, доходи відсутні або приховуються, суми заборгованості для звернення стягнення на нерухоме майно недостатньо, рухоме майно (автомобілі) відсутнє. Боржником рішення виконано не було, що призвело до звернення до суду з відповним поданням.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаним поданням розподілено судді Калініченко Л.В.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Приймаючи що розгляд даного подання передбачає участь приватного виконавця, ухвалою суду від 13.08.2024 року призначено дане подання до розгляду у відкритому судовому засіданні за участі приватного виконавця.

До судового засідання призначеного на 15.08.2024 року приватний виконавець не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку копії ухвали суду від 13.08.2024 року та судової повістки до електронного кабінету ОСОБА_2 .

Однак, 14.08.2024 року до суду в електронній формі надійшла заява від приватного виконавця про розгляд справи за її відсутності.

Приймаючи викладене, враховуючи строки встановлені для розгляду відповідного подання, судом було ухвалено здійснити розгляд подання в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, за відсутності приватного виконавця, на підставі наявних в матеріалах справи документів.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгенівни знаходиться виконавче провадження №75321776 з виконання виконавчого листа № 947/33682/23 виданого 22.05.2024 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» кредитної заборгованості у розмірі 54273,38 гривень.

17.06.2024 року відкрито виконавче провадження №75321776.

17.06.2024 року винесено постанову про арешт коштів та направлено до АТ "УКРСИББАНК", АТ «КРЕДОБАНК», ПАТ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК "УКРГАЗБАНК", АТ «Банк Альянс», АТ "Райффайзен Банк", АТ "Ощадбанк", АТ "ОТП БАНК", АКБ «Приватбанк», АТ "ПроКредит Банк", АТ "СЕНС БАНК", АТ "АГРОПРОСПЕРІС БАНК", АТ "ОКСІ банк", ПАТ «Південний», АТ "БАНК АВАНГАРД", АТ "Ідея Банк", АТ "Акціонерно-комерційний банк "Львів", АТ "ІНГ Банк Україна", АТ "АЛЬТБАНК", АТ "Універсал Банк", ПАТ "Банк Восток", ПАТ "Індустріалбанк", АТ "ТАСкомбанк», АТ "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ", АТ «ПУМБ», ПАТ "МТБ БАНК". У вищезазначених банках відсутні кошти на рахунках боржника.

17.06.2024року винесено постанову про арешт рухомого і нерухомого майна боржника.

17.06.2024 року приватним виконавцем складено виклик на ім`я боржника з вимогою з`явитись до виконавця 23.07.2024 року о 10:00 за адресою: 65058, Одеська обл., м. Одеса, вул. Маршала Говорова, 7, офіс 6-2, щодо сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату.

23.07.2024 року на виклик приватного виконавця боржник не з`явився, пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа не надав, достовірних відомостей про доходи та майно не надав, про причини неявки не повідомив, про що приватним виконавцем складено акт від 24.07.2024 року.

Також, 17.06.2024 року приватним виконавцем складено на ім`я боржника вимогу бути присутнім та надати приватному виконавцю доступ до приміщення за адресою: АДРЕСА_1 для проведення опису та арешту майна боржника, який відбудеться 26.07.2024 з 10.00 до 17.00.

26.07.2024 року приватним виконавцем зроблено вихід за зазначеною адресою. Двері квартири на вимогу приватного виконавця ніхто не відчинив, доступу до квартири боржником не надано, про що приватним виконавцем складено акт від 29.07.2024 року.

На запит приватного виконавця щодо перетину боржником державного кордону України Державною прикордонною службою України надано відповідь про те, що боржник в період з 17.06.2024 року по 30.07.2024 року не перетинав державний кордон.

В МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником на праві власності зареєстрована квартира за адресою: АДРЕСА_1 , придбана боржницею у 2018 році.

За інформацією ДФС боржниця отримувала за 1 квартал 2024 року заробітну плату в ТОВ «СІЛЬПО ФУД».

17.06.2024 року приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено до ТОВ «СІЛЬПО ФУД».

У відповідності до відповіді Державної податкової служби від 20.07.2024 року, боржник на обліку в органах ДФС не перебуває, що як стверджує приватний виконавець надає підстави для ствердження про звільнення боржника з роботи.

За наслідком викладеного, приватний виконавець стверджує про ухилення боржника ОСОБА_1 від покладених на неї зобов`язань вказаним виконавчим документом, що стало підставою для звернення до суду з даним поданням.

Додатково приватний виконавець зазначила, що вже зверталась до суду з поданням з даного питання, однак ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 08.08.2024 року у задоволенні подання приватного виконавця Матвійчук Н.Є. відмовлено, з чим в свою чергу приватний виконавець не згодна та звертається з даним поданням.

Щодо заявлених вимог, суд зазначає наступне.

Статтею 441 ЦПК України визначено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

З системного аналізу наведеної правової норми вбачається, що застосування зазначеного заходу є правом, а не обов`язком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Приписами ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Частиною 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Водночас, суд зауважує, що право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду або рішенням інших органів (посадових осіб) зобов`язань, а це, у свою чергу, значить, що наявність лише самого зобов`язання не наділяє виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України у листі від 01 лютого 2013 року "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" поняття ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Судом враховуються наступні висновки Верховного Суду викладені у постанові від 28.10.2020 року по справі № 331/8536/17-ц.

Так, відповідно до 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України,

за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право

на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду

в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється

від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням

або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод (далі Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві

в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом

і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється

від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України

є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У справі "Гочев проти Болгарії" від 26 листопада 2009 року, Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Тобто, наявність лише самого зобов`язання не наділяє приватного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Саме виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Отже, як випливає з наведеного вище, підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на боржника - фізичну особу судовим рішенням або рішенням іншого органу (посадової особи), а також винна поведінка цієї особи, яка полягає в ухиленні від виконання таких зобов`язань.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд вважає, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Приймаючи викладені положення законодавства, встановлені судом обставини, суд вважає відсутніми належні докази, які б підтверджували ухилення боржника ОСОБА_3 від виконання зобов`язань покладених на неї виконавчим листом №947/33682/23, виданим 22.05.2024 Київським районним судом міста Одеси, який перебуває на примусовому виконанні в межах виконавчого провадження №75321776.

Так, приватним виконавцем не надано будь-яких доказів, що свідчать про навмисне чи інше свідоме ухилення ОСОБА_3 від виконання обов`язків, покладених на неї рішенням Київського районного суду міста Одеси від 02.04.2024 року по цивільній справі №947/33682/23.

Крім того, обґрунтовуючи своє подання, приватний виконавець не зазначила та не обґрунтувала, які саме дії чи бездіяльність боржниці ОСОБА_3 свідчать про її ухилення від виконання відповідного рішення, як і не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження даних доводів.

Матеріали подання також не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 здійснювала перетин державного кордону України та має намір виїхати з метою ухилення від виконання рішення суду або вчиняє інші дії спрямовані на ухилення від виконання рішення суду.

Також суд зазначає, що приватним виконавцем на підтвердження скерування копії постанови про відкриття виконавчого провадження надано до суду копії квитанції від 17.06.2024 року про скерування документів разом з рекомендованим повідомленням на ім`я ОСОБА_1 .

Поряд з цим, матеріали справи не містять відомостей про отримання боржником даної копії постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, та інших документів та рішень виконавця винесених в межах даного виконавчого провадження.

Щодо доводів приватного виконавця про звільнення боржника з роботи саме після отримання роботодавцем постанови приватного виконавця про звернення стягнення на доходи боржника, суд також вважає необґрунтованими доводами, приймаючи відсутність доказів на вручення відповідної копії постанови ТОВ «Сільпо-Фуд», доведення останнім про наявність відповідної постанови ОСОБА_1 . Також відсутні і докази про підстави звільнення боржника.

Відсутні і докази на підтвердження здійснення утримання із заробітної плати боржника, щоб свідчило про обізнаність боржниці про відповідні утримання, повідомлення її про підстави відповідних відрахувань, що б надавало підстави для тверджень про обізнаність ОСОБА_1 про дане відкрите виконавче провадження.

За наслідком викладеного, суд вважає доводи приватного виконавця, що боржниця достовірно обізнана про виконавче провадження та ухиляється від виконання рішення суду, після звернення на доходи звільнилась з метою ухилення від сплати заборгованості, необґрунтованими.

Одночасно судом враховується, що з матеріалів справи №947/33682/23 також вбачається, що ОСОБА_1 під час розгляду справи участі не приймала, поштову кореспонденцію не отримувала, відзив на позовну заяву не надавала, за наслідком чого суд позбавлений можливості встановити про повну обізнаність боржника про наявне відносно неї судове рішення та виконавче провадження.

Отже, матеріали подання не містять будь-які належні та достатні докази, які б підтверджували обізнаність боржниці ОСОБА_1 про існування даного виконавчого провадження.

За наслідком чого доводи приватного виконавця про повну достовірну обізнаність боржника з даним виконавчим провадження та наявність факту ухилення останньої від виконання рішення суду, суд вважає безпідставними та необґрунтованими.

Необізнаність боржника про початок процедури примусового виконання виконавчого документу унеможливлює ухилення від його виконання.

У зв`язку з чим, суд не вбачає підстав для встановлення факту ухилення ОСОБА_3 від виконання обов`язків, покладених на неї рішенням Київського районного суду міста Одеси від 02.04.2024 року по цивільній справі №947/33682/23, враховуючи що лише наявність самого зобов`язання не свідчить про дані обставини.

Окрім того, суд зазначає, що законодавцем передбачено право виконавця на розшук та привід боржника у разі його нез`явлення на виклик та право накладати штрафи, звертатись до відповідних органів з поданням про притягнення боржника до відповідальності.

Матеріали подання приватного виконавця не містять вжиття виконавцем відповідних заходів, а також, що за наслідком вчинення відповідних дій, останні не вплинули на виконання рішення суду.

Отже, приватним виконавцем не надано достатніх доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржницею своїх обов`язків по сплаті боргу та її наміру ухилятися від виконання покладених на неї зобов`язань, а сама по собі наявність невиконаного рішення суду не може бути підставою для обмеження свободи пересування боржника.

Суд зазначає, що саме державний/приватний виконавець зобов`язаний довести суду, з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження, необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Отже, суд приходить до висновку, що така обов`язкова умова для застосування тимчасових обмежень для виїзду за кордон, як ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду або рішенням інших органів (посадових осіб), в розумінні ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і виїзду в Україну громадян України", матеріалами справи не підтверджується.

Тож, виходячи з вищевикладеного, у даному випадку задоволення подання з підстав, викладених приватним виконавцем, може призвести до безпідставного обмеження права фізичної особи на свободу пересування, яке передбачено законодавством України.

Поряд з цим, суд зазначає, що як вбачається з матеріалів цивільної справи, складової якої є справа за даним поданням, приватний виконавець вже звертався з тотожним поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_1 , без вилучення паспортного документу в рамках примусового виконання виконавчого листа №947/33682/23, виданого 22.05.2024 року Київським районним судом міста Одеси, на підставі тих самих доказів, у задоволенні якого в свою чергу, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 08.08.2024 року відмовлено.

Дана ухвала суду набрала законної сили та не оскаржувалась.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитись під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» («Brumarescu v. Romania»), пункт 61).

Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (рішення Європейського суду з прав людини від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), пункт 52).

Враховуючи наведені норми права та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_1 такого виключного заходу виконання рішень, як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без наявності всіх обов`язкових умов для вжиття таких заходів, а тому суд відмовляє у задоволенні подання приватного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни, за участі стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС», боржника ОСОБА_1 , про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_1 , без вилучення паспортного документу в рамках примусового виконання виконавчого листа №947/33682/23, виданого 22.05.2024 року Київським районним судом міста Одеси відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 15.08.2024 року.

Головуючий Калініченко Л. В.