справа № 619/3498/24
провадження № 2/619/1022/24
Рішення
Іменем України
14 серпня 2024 року,
Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Міщенко О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 619/3498/24,
ім`я (найменування) сторін:
відповідач: ОСОБА_2 ,
вимоги позивача: про поділ майна подружжя.
Представник позивача: ОСОБА_3
представник відповідача: ОСОБА_4
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позивачка ОСОБА_1 15.05.2024 звернулася до суду з позовом, у якому просить в порядку поділу майна подружжя, визнати за нею право власності на частину квартири АДРЕСА_1 . У обґрунтування позову зазначено, що вона перебувала з ОСОБА_2 у шлюбі, який розірвано рішенням Дергачівського районного суду від 25.06.2024. Від шлюбу мають двох дітей: доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею. Під час шлюбу ними за спільні кошти була придбана квартира за зазначеною вище адресою.
Позивачка подала відповідь на відзив, за змістом якої між продажем квартири відповідачем та купівлею спірної квартири пройшло декілька місяців та відповідач мав можливість розпорядитися коштами на інші свої потреби. При оформленні договору купівлі-продажу ОСОБА_2 мав можливість зазначити у договорі, що він купує квартиру за власні кошти, вказавши джерело їх походження, але цього зроблено не було, натомість вона подала нотаріусу письмову заяву про згоду на купівлю цієї квартири за сумісні кошти.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді від 17.05.2024 позовну заяву залишено без руху та 27.05.2024 позивачкою усунуто недоліки.
На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 30.05.2024, судом направлено звернення до відповідного органу реєстрації щодо місця перебування (проживання) відповідача та 11.06.2024 отримано відповідь.
Ухвалою суду від 12.06.2024 провадження по справі відкрито за правилами спрощеного провадження з викликом сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11.07.2024, яке відкладено на 14.08.2024 за клопотанням позивачки.
Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
Сторони перебували у шлюбі з 10 серпня 2001 року, який розірвано рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 25.06.2024 (а.с.8).
Від спільного проживання сторони мають доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачкою (а.с.9-10).
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17.
Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таке ж положення містить і частина друга статті 372 ЦК України.
Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 06.10.2020 (далі Договір), посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського РНО Харківської області Пугачовою І.В. за р. №1998, ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 11-12).
Право власності на зазначену квартиру зареєстровано в цілому за ОСОБА_2 , що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.05.2024 (а.с. 37).
Відповідно до п. 1.6 Договору, сторони свідчать, що в момент вчинення цього договору вони усвідомлюють значення своїх дій і керують ними, мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, договір укладений не під впливом тяжкої для них обставини і на вкрай невигідних умовах, договір вчинений не під впливом помилки, обману або насильства, договір вчинений без наміру приховати будь-які інші правочини…
У п. 1.7 Договору зазначено, що дружиною покупця ОСОБА_1 надано нотаріусу письмову заяву згоду своєму чоловіку ОСОБА_2 придбати за суму та на умовах за його розсудом на сумісні гроші вищезазначену квартиру.
Частиною першою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Із системного аналізу норм статей 57, 60, 61, 63, 65, 70 СК України випливає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Правові підстави для визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені у статті 57 СК України, у пунктах 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Відповідач стверджує, що спірна квартира є його особистою власністю, оскільки він продав належну йому спадкову квартиру АДРЕСА_2 та за ці кошти придбав спірну квартиру.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зазначає, що відповідачем не доведено факт того, що отримані кошти від продажу квартири у м. Харкові в липні 2020 року були витрачені саме на придбання спірної квартири у жовтні 2020 року.
Водночас суд враховує, що ОСОБА_2 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1 та за офіційної її згоди, за сумісні гроші, що відображено у Договорі, придбав у власність спірну квартиру, без будь-яких застережень щодо використання особистих коштів, з метою спільного проживання усієї сім`ї, що дозволяє надати цій квартирі правовий статус спільної власності подружжя.
Отже, позивачка надала суду належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження того, що спірну квартиру було придбано в період шлюбу, в свою чергу відповідач не довів, що ця квартира не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому вказане нерухоме майно є спільним сумісним майном подружжя і їх частки у праві спільної сумісної власності є рівними.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 5292,90 грн, які підлягають стягненню на її користь з відповідача.
Керуючись ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , право власності, по 1/2 частині за кожним, на квартиру АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 5292,90 грн (п`ять тисяч двісті дев`яносто дві гривні 90 копійок).
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено 16.08.2024.

Суддя І. М. Нечипоренко