Справа № 462/3181/23 Головуючий у 1 інстанції: Мруць І.С.
Провадження № 22-ц/811/1420/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області Голоюха В.І. в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації на ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 23 квітня 2024 року у справі за позовом заступника керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області Голоюха В.І. в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Регіональна філія «Львівська залізниця» Акціонерне товариство «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Львівська міська рада про витребування майна (земельних ділянок) з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

28.04.2023 року заступник керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області Голоюх В.І. в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Регіональна філія «Львівська залізниця» Акціонерне товариство «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Львівська міська рада про витребування майна (земельних ділянок) з чужого незаконного володіння.

Оскаржуваною ухвалою справу за позовом заступника керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області Голоюха В.І. в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Регіональна філія «Львівська залізниця» Акціонерне товариство «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Львівська міська рада про витребування майна (земельних ділянок) з чужого незаконного володіння передано на розгляд Пустомитівського районного суду Львівської області.

Ухвалу суду оскаржив заступник керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області Голоюх В.І. в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації.

Вважає, що ухвала суду є необґрунтованою та такою, що постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що підсудність позовів щодо нерухомого майна встановлюється за місцем знаходження такого майна.

Спірною земельною ділянкою кадастровий № :05:001:1196 розпорядилася Рудненська селищна рада, крім того, у відповідному рішенні зазначено, що така розташована на вул. Чорновола у смт. Рудне.

Також зазначає, що відповідно до Класифікатора об`єктів адміністративно-територіального устрою України, впровадженого наказом Держстандарту України від 31.10.97 № 659 код «461016500», що є частиною вищевказаного кадастрового номера, спірна земельна ділянка відповідає населеному пункту смт. Рудне Залізничного району м. Львова.

Згідно інформації Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 04.10.2023 № 29-13-0.2-4626/2-23 спірна земельна ділянка зареєстрована за адресою: смт. Рудне і входить до складу Львівської територіальної громади, що стало підставою для передачі цивільної справи за підсудністю до Залізничного районного суду м. Львова.

Крім того, зазначає, що постановляючи оскаржувану ухвалу на стадії підготовчого засідання, суд вдався до дослідження обставин справи і поданих доказів, які покладені в обґрунтування позовних вимог, хоча такі підлягають дослідженню на стадії судового розгляду.

Також, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не навів жодних даних, які б свідчили про розташування спірної земельної ділянки в межах території, на яку поширюється підсудність Пустомитівського районного суду Львівської області.

Просить скасувати ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до цього ж суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті (ст. 23 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позови, які виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Так, предметом позову у даній справі є земельна ділянка за кадастровим № :05:001:1196, площею 0,0600 га, яка згідно змісту висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи знаходиться за межами населеного пункту смт. Рудне, що не належить до територіальної підсудності Залізничного районного суду м. Львова.

Таким чином, врахувавши, що цивільна справа №462/3181/23 ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 16.05.2023 вже була передана за підсудністю на розгляд Пустомитівського районного суду Львівської області та цим судом 08.06.2023 року відкрито провадження у справі, ухвала про передачу справи до Пустомитівського районного суду Львівської області сторонами не оскаржувалася та набрала законної сили, районний суд дійшов висновку, що дану справу слід передати у Пустомитівський районний суд Львівської області, оскільки спір має розглядатись за місцем знаходження майна. При цьому, процесуальним законом повернення справи, яка передана з одного суду до іншого, не передбачено. Крім того, суд першої інстанції врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі №164/2138/19, які зводяться до того, що повернення справи, яка передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, не передбачено процесуальним законом, оскільки така справа повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може повністю погодитися, виходячи з наступного.

Так, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності суду.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Положеннями ст. 27 ЦПК України визначено загальні положення підсудності справ за місцем проживання або місцезнаходження відповідача.

За загальним правилом, встановленим ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або перебування, а позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Підсудність за вибором позивача визначена статтею 28 ЦПК України.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Як убачається з матеріалів справи, звернувшись до суду з даним позовом, прокурор у позовній заяві визначив відповідачем ОСОБА_1 та зазначив його адресу: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Поняття «позови, що виникають з приводу нерухомого майна» є ширшим, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майно», а тому правило даної норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно.

За наведеного, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Подібні правові висновки щодо застосування правила виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18, а також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20).

У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключна підсудність - особливий вид територіальної підсудності, який забороняє застосування інших видів територіальної підсудності (загальної, договірної, альтернативної або підсудності пов`язаних між собою вимог). Це пояснюється особливостями справ, на які така підсудність поширюється, і направлено на створення сприятливих умов для розгляду справи й виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що прокурор просить витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 в користь держави в особі Львівської обласної державної адміністрації земельну ділянку за кадастровим № :05:001:1196, площею 0,0600 га.

Таким чином, даний спір виник з приводу нерухомого майна, тому такий необхідно розглядати за місцезнаходженням такого майна, відтак, колегія суддів погоджується з висновком судів першої інстанції про виключну підсудність у даному спорі.

Зокрема, колегія суддів розділяє висновок про те, що повернення справи, яка передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, не передбачено процесуальним законом, оскільки така справа повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Разом з тим, слідуючи відповідній нормі процесуального закону, необхідною умовою для прийняття справи до провадження судом, якому вона надіслана, на думку колегії суддів, є власне дотримання порядку передачі такої, який визначений ст. 31 ЦПК Укарїни.

Зокрема, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Іншими словами, передаючи справу на розгляд іншому суду, суд має переконатися (впевнитися), що така має іншу, відповідну територіальну підсудність.

Враховуючи наведене, колегія суддів, незважаючи на те, що ухвала Залізничного районного суду м.Львова від 16.05.2023 року не є предметом оскарження у межах даного апеляційного провадження, змушена надати правову оцінку висновкам суду про надіслання справи за підсудністю Пустомитівському районному суду Львівської області, як перший раз, так і вдруге.

Так, спірним майном є земельна ділянка за кадастровим № :05:001:1196, площею 0,0600 га.

Рішенням Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова від 19 листопада 2019 року «Про надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва на АДРЕСА_2 », ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки на вул. В. Чорновола згідно поданого викопіювання в смт. Рудне, орієнтовною площею 0,0600 га, для ведення індивідуального садівництва, за рахунок земель, що не надані у власність або користування (т.1 а.с. 24).

З урахуванням зазначеного рішення ОСОБА_1 виготовив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва (т. 1 а.с. 79).

З довідки Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 09.06.2020 №0.37-2967/169-20, адресованої ТзОВ «Галгеокадастр», вбачається, що земельна ділянка на АДРЕСА_2 відноситься до земель селища не наданих у власність та користування (т. 1 а.с. 87).

Факт місця розташування земельної ділянки за кадастровим № :05:001:1196, площею 0,0600 га у АДРЕСА_2 підтверджується також Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (т. 1 а.с. 30).

Крім того, з доступної інформації, розміщеної на сайті Залізничного районного суду м. Львова, до списку вулиць Залізничного району м.Львова віднесено усе смт. Рудне без будь-яких виключень (обмежень).

Таким чином, звернувшись з даним позовом до Залізничного районного суду м. Львова прокурор не порушив правила підсудності, встановлені ст. 30 ЦПК України, тому суд першої інстанції помилково та без достатніх на це правових підстав передав справу за підсудністю до Пустомитівського районного суду Львівської області.

У подальшому, прийнявши до свого провадження та відкривши провадження у справі, встановивши відповідні обставини Пустомитівський районний суд Львівської області задовольнив клопотання прокурора та передав цивільну справу за підсудністю до Залізничного районного суду м. Львова.

При цьому, отримавши справу, суд першої інстанції вдруге припустився помилки, передаючи справу за підсудністю до Пустомитівського районного суду Львівської області, обґрунтування відповідних висновків наведені вище, що свідчить про підставність доводів апеляційної скарги прокурора та помилковість оскаржуваної ухвали.

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій поряд з іншим зазначається за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа; дата, час і місце підготовчого засідання, якщо справа буде розглядатися в порядку загального позовного провадження.

За нормами ст. 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Згідно із ст. 200 ЦПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті . За результатами підготовчого засідання суд поряд з іншим постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи наведене, дослідження обставин справи і поданих доказів, які покладені в обґрунтування позовних вимог, дійсно відповідає стадії розгляду справи по суті, при цьому, з`ясування необхідних обставин з метою забезпечення правильного розгляду справи, зокрема судом за встановленою підсудністю, відповідає завданню підготовчого провадження, відтак протилежні доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З наведених мотивів, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. 379, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області Голоюха В.І. в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації задоволити.

Ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 23 квітня 2024 рокускасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 15 серпня 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра