КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/1706/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 травня 2023 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал»(далі - ПрАТ «АК «Київводоканал») звернулося до суду з вказаним вище позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 85 684,86 грн, 3 % річних у розмірі 6 507,08 грн та інфляційні втрати у розмірі 34 348,19 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , до якої позивач надає послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) на підставі відповідного договору, оскільки після розміщення 05 серпня 2014 року у газеті «Хрещатик» № 110 (4510) повідомлення про публічний договір (оферту) та договору про надання таких комунальних послуг на адресу ПАТ «АК «Київводоканал», яке було перейменовано на ПрАТ «АК «Київводоканал», жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та договору від відповідачів не надходило.

Однак, відповідачі в порушення умов публічного договору та вимог, що передбачені чинним законодавством, свої зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих за період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2022 року послуг з водопостачання та водовідведення не виконали належним чином, внаслідок чого у них виникла заборгованість у загальному розмірі 85 684,86 грн, з яких: 85 107 59 грн заборгованість з оплати послуг з централізованого водопостачання та водовідведення; 60,20 грн - зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку; 517,07 грн - з внесення плати за абонентське обслуговування.

У зв`язку з простроченням оплати спожитих комунальних послуг, відповідачі також зобов`язанні сплатити на користь їх виконавця 3 % річних у розмірі 6 507,08 грн та інфляційні втрати у розмірі 34 348,19 грн від простроченої суми боргу.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» 1/2 частину заборгованості за житлово-комунальні послуги з нарахованими інфляційними втратами та 3 % річних в сумі 57 872,62 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» понесені судові витрати пропорційно задоволеній частині позовних вимог в сумі 1 134,56 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням в частині незадоволених позовних вимог, позивач в особі представника за довіреністю - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ПрАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиті за житлово-комунальні послуги у розмірі 68 667,51 грн задовольнити.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що відмовляючи у стягненні 68 667,51 грн боргу за послуги з водопостачання та водовідведення,суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_2 є власником лише 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , тому загальна сума, яка має бути стягнута з нього на користь позивача складає 57 872,62 грн, що становить 1/2 частини загальної суми заборгованості.

ПрАТ «АК «Київводоканал» звертає увагу апеляційного суду на те, що районний суд дійшов передчасного висновку щодо відмови в стягненні 68 667,51 грн боргу, оскільки не здійснив заходів щодо встановлення кола спадкоємців померлого відповідача ОСОБА_1 , а саме не витребував спадкову справу для встановлення даного факту, а у позивача відсутня інформація щодо правонаступників.

Судом першої інстанції також не було з`ясовано обставини щодо кола осіб, які фактично споживають житлово-комунальні послуги або є зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2022 року.

Крім того, судом не враховані норми статті 360, частини першої 543, частини четвертої статті 544 ЦК України, частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», які свідчать про те, що співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). ОСОБА_4 є солідарним боржником, тому позивач має право вимагати виконання обов`язку від нього як співвласника квартири у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року цивільну справу № 754/12182/22 за позовом ПрАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги повернуто до Деснянського районного суду м. Києвадля вирішення питання про виправлення описки в рішенні від 04 травня 2023 рокута/або ухвалення додаткового судового рішення щодо заявлених позовних вимог у справі, які не вирішені в цьому рішенні.

Додатковою ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 31 липня 2023 року провадження у справі в частині позовних вимог ПрАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги закрито.

До апеляційної скарги представник позивача долучив клопотання про витребування доказів, а саме: у П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори спадкову справу відносно померлого ОСОБА_1 для встановлення кола його спадкоємців; у Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації інформацію, яка міститься в інформаційній системі «Реєстр територіальної громади міста Києва», про кількість осіб та їх персональні дані, що були зареєстровані та/або проживали (перебували) в період з 01 травня 2016 року по 31 жовтня 2022 року в квартирі АДРЕСА_2 .

Ураховуючи вимоги статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (частина друга статті 83 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12 червня 2009 року, докази, які збираються або подаються сторонами (показання свідків, письмові чи речові докази), повинні стосуватися суті спору (предмета та підстави позову). Тому, вирішуючи, наприклад, питання про виклик свідків, в усіх випадках слід вимагати від сторін пояснення, які саме обставини можуть бути підтверджені ними. Це ж стосується й вирішення питання про витребування інших доказів (письмових, речових). Докази, які не стосуються справи й предмета доказування, або одержані з порушенням порядку, встановленого законом, або якими не можуть бути підтверджені певні обставини справи, судом не повинні прийматися.

Згідно із частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачами у даній справі про стягнення боргу за спожиті за житлово-комунальні послуги позивач визначив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як співвласників квартири.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 повідомив суд, що інший відповідач ОСОБА_1 помер ще ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підтвердження чого надав копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , повторно виданого 28 лютого 2023 року.

Представник ПрАТ «АК «Київводоканал» в запереченні на відзив на позовну заяву просив суд закрити провадження у справі в частині стягнення боргу з ОСОБА_1 у зв`язку з його смертю, що суд першої інстанції і зробив додатковою ухвалою від 31 липня 2023 року.

Враховуючи зазначені обставини даної справи, вимоги та аргументи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає правових підстав для витребування документів та інформації, про які зазначає представник позивача, оскільки такі докази не стосуються предмету доказування під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, а їх дослідження не є необхідним для правильного вирішення спору.

При цьому матеріалами справи не підтверджено, що такі клопотання про витребування доказів порушувалися в суді першої інстанції і представником позивача не наведено об`єктивних і поважних причин неподання таких клопотань у встановлений законом строк.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотань ПрАТ «АК «Київводоканал» про витребування доказів у цій справі.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов. В силу вимог частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 22 січня 2001 року є співвласниками (в рівних долях) квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується листом Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 07 листопада 2022 року (а.с. 16-18).

23 травня 2003 року ОСОБА_1 помер, про що свідчить надана відповідачем копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , повторно виданого 28 лютого 2023 року (а.с. 67).

ПАТ «АК «Київводоканал», яке змінило найменування на ПрАТ «АК «Київводоканал» (а.с. 22, 23), у якості пропозиції споживачам укласти договір опублікувало в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) від 05 серпня 2014 року повідомлення про публічний договір (оферту) щодо надання ПАТ «АК «Київводоканал» послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення про надання послуг з централізованого водопостачання і водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж)та опублікувало текст цього договору. Вказаним повідомленням визначено, що фізична особа - власник або наймач жилого приміщення у багатоквартирному будинку, що користується послугами водопостачання та водовідведення, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов цього договору, а відмова споживача від отримання цих послуг має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення їх надання (а.с. 10-12).

Приписи статей 205, 634, 641, 642, 714 ЦК України і частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року свідчать про обов`язковість договору про надання житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість останнього відмовитись від укладання договору, а сам договір є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення такого у договорі або законі не висловив заперечень проти договору у формі мовчання.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17 зазначено, що надавач послуг опублікував в газеті у якості пропозиції (оферти) для підписання споживачами публічний договір про надання комунальних послуг, а тому з огляду на те, що відповідач протягом місяця з дня публікації не направив свою письмову відмову укласти договір, то він вважається таким, що прийняв пропозицію позивача про укладення договору. При цьому Верховний Суд керувався тим, що на фізичних осіб покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за користування послугами, а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору про надання послуг або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання.

Відповідно до частини третьої статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін.

Оскільки протягом місяця з дня опублікування позивачем у засобі масової інформації повідомлення та договору відповідач про свою відмову укласти договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення у письмовому вигляді не направив, він вважається таким, що прийняв пропозицію позивача щодо укладення договору, а відтак можна дійти висновку про наявність договірних відносин між сторонами.

Згідно отриманої судом першої інстанції в порядку статті 187 ЦПК України інформації з Реєстру територіальної громади міста Києва від 28 грудня 2022 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 значаться зареєстрованими відповідач ОСОБА_2 , а також ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 28).

Таким чином, відповідач у період часу з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2022 року був споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки після розміщення їх виконавцем 05 серпня 2014 року у засобі масової інформації повідомлення про публічний договір (оферту) та тексту договору про надання таких комунальних послуг в установленому законом порядку не заявив відмову від надання зазначених послуг, а також протягом спірного періоду фактично користувався послугами, які надавалися позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за договором про надання послуг виконував належним чином, надаючи відповідачу як власнику і мешканцю квартири у багатоквартирному житловому будинку послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення, утім починаючи з 01 січня 2016 року ОСОБА_2 належним чином, а саме повно і своєчасно не оплачував спожиті послуги, у зв`язку з чим станом на 31 жовтня 2022 рокуу нього по особовому рахунку № НОМЕР_2 виникла заборгованість у загальному розмірі 85 684,86 грн, з яких: 85 107 59 грн заборгованість з оплати послуг з централізованого водопостачання та водовідведення; 60,20 грн - зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку; 517,07 грн - з внесення плати за абонентське обслуговування, що підтверджується довідкою директора ПрАТ «АК «Київводоканал» від 30 листопада 2022 року (а.с. 13).

Відповідно до детального розрахунку заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період із січня 2014 року по жовтень 2022 року, проведеного розрахунковим департаментом ПрАТ «АК «Київводоканал» по особовому рахунку № НОМЕР_2 , загальна сума боргу відповідача перед позивачем становить 126 540,13 грн, з яких: 85 684,86 грн - основна сума заборгованості; 6 507,08 грн - 3 % річних, 34 348,19 грн - інфляційні втрати (а.с. 14, 15).

Відповідач в суді першої інстанції заявив клопотання про застосування строку позовної давності (а.с. 52, 53).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не здійснював оплату наданих позивачем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення відповідно до умов публічного договору (оферти) та вимог закону, а тому наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача суми заборгованості, 3 % річних та індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до 1/2 частки відповідача у праві власності на квартиру за період з березня 2017 року по жовтень 2022 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності з урахуванням пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX, яким було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Згідно з частинами першою, другою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

У частині першій статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до положень статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно із положеннями статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 цього Закону передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (втратили чинність 01 травня 2022 року), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Пунктом 30 Правил передбачено що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки та дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг.

Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якими вони фактично користувалися ними. При цьому наявність чи відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, кожен із власників спільної часткової власності несе витрати по утриманню майна відповідно до своєї частки у спільному майні.

Якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (стаття 540 ЦК України).

Натомість, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (статті 541 ЦК України).

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «АК «Київводоканал» пред`явив вимогу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як солідарних боржників.

Суд першої інстанції встановив, що позивач надавав послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який помер ще ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Деснянський районний суд м. Києва ухвалою від 31 липня 2023 року провадження у справі в частині позовних вимог ПрАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги закрив.

Відтак, за відсутності договору, який визначає солідарне зобов`язання або домовленості між співвласниками щодо порядку несення витрат за отримані послуги та не визначення іншого уповноваженого власника квартири, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 1/2 частки заборгованості за отримані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення та відмову позивачу у стягненні заборгованості 1/2 частки, яка підлягає сплаті іншими співвласниками квартири, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_1 і до яких позов не заявлявся.

Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 344/1792/16-ц (провадження № 61-22264св18).

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що у постачальника не має інформації про інших співвласників квартири не заслуговують на увагу, оскільки зазначене не позбавляє ПрАТ «АК «Київводоканал»здійснити відповідні заходи для встановлення зазначених обставин і звернутися до суду з вимогами до спадкоємців ОСОБА_1 , які прийняли спадщину, про стягнення решти заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Посилання апеляційної скарги на те, що співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес) колегія суддів вважає неспроможними, оскільки реалізація відповідачем такого права не може залежати від його статусу у правовідносинах з іншим суб`єктом звернення до суду (кредитором) та покладати на нього додатковий тягар щодо захисту його прав. Закріплений статями 55, 124 Конституції України та статтею 4 ЦПК України інститут права на звернення до суду має комплексний характер. Його утворюють різні за природою і призначенням юридичні засоби (інструменти), метою яких є забезпечення реалізації кожною людиною своїх прав, свобод чи законних інтересів, а також їх відстоювання, захист та відновлення у разі порушення.

З огляду на визначений позивачем суб`єктний склад відповідачів у цій справі та закриття провадження в частині позовних вимог до одного з них, який помер ще до звернення позивача до суду з позовом, також є безпідставними аргументи останнього про те, що районний суд не здійснив заходів щодо встановлення кола спадкоємців померлого ОСОБА_1 та не з'ясував коло осіб, які фактично були споживачами наданих послуг за адресою: АДРЕСА_1 , у спірний період.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов цілком законного і обґрунтованого висновку, що оскільки ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина вищевказаної квартири, з нього на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» підлягає стягненню заборгованість за житлово-комунальні послугиз урахуванням його частки в сумі 57 872,62 грн, тобто 1/2 частки від суми боргу, нарахованого позивачем в межах строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що місцевим судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги позивача.

Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Зважаючи на положення частини третьої статті 389 ЦПК України, судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 травня 2023 рокуу даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана

Д.О. Таргоній