ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4042/24 Справа № 211/2137/23 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №211/2137/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року, ухвалене у складі судді Сарат Н.О., -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 24.11.2022 о 07 год. 50 хв. водій ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , керуючи транспортним ВАЗ-217030, державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху не оцінив дорожньої обстановки, не зреагував на її зміну, під час виявлення небезпеки для руху не вжив відповідних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки, або безпечного об`їзду перешкоди, не дотримався дистанції та інтервалу, втратив контроль над рухом в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Jetta, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , яка рухалась по зустрічній смузі руху. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження чим було завдано матеріальної шкоди.

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 грудня 2022 року, відповідача визнано винним за ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому вираженні становить 850, 00 грн.

Просила суд стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної (майнової) та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 180 186,65 грн.

Після виплати страхового відшкодування несплачена сума матеріальної (майнової) шкоди, завданої внаслідок ДТП складає: 148 090,00 грн. 127 500,00 грн. = 20 590,00 грн., яку вона і просить стягнути з відповідача. Крім того, позивачем були понесені наступні витрати: 4 000 грн. - вартість проведення транспортно-товарознавчого дослідження №155/22 від 28.12.2022; 388,80 грн. кошти, що були затрачені на відправлення документів для проведення транспортно-товарознавчого дослідження; 90,00 грн. кошти, що були затрачені на відправлення документів до страхової компанії винуватця ДТП, а саме до ПрАТ «УТСК»; 214,20 грн. рамка під номерний знак; 717,00 грн. витрати на використання таксі замість власного транспортного засобу, в тому числі ті, які прямо пов`язані з замовленням та проведенням транспортно-товарознавчого дослідження №155/22 по визначенню матеріального збитку від 28.12.2022; 18000,00 грн. витрати на правову допомогу, які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім спричиненої позивачу матеріальної шкоди, діями відповідача завдана моральна шкода, яка виразилася в наступному: в наслідок даного ДТП вона зазнала фізичних, психічних та душевних втрат, а саме: емоційний стрес: який виразився у тривозі, яка охопила її після ДТП, адже був пошкоджений її автомобіль, який є невід`ємним об`єктом її повсякденного життя. Так, з необхідним використанням транспортного засобу пов`язані її робота, оскільки вона працює лікарем-анестезіологом КМП «Криворізький міський клінічний пологовий будинок №1» КМР та КП «Міжобласний Центр Медичної Генетики та Пренатальної Діагностики імені П.М. Веропотвеляна» ДОР, а внаслідок ДТП вона отримала пошкодження фаланги першого пальця лівої кисті, що стало суттєвою перешкодою для виконання її професійних обов`язків, зокрема маніпуляцій, які потребують використання дрібної моторики рук при дотриманні техніки виконання субарахноїдальної, епідуральної пункції та кататеризації, забезпечення прохідності дихальних шляхів методом маскової вентиляції та інтубації трахеї під час операцій, що тривалий час спричиняло їй біль від перевантаження травмованої кисті.

Виходячи з вини відповідача, глибини моральних страждань, вважає, що моральну шкоду відшкодувати в повному обсязі неможливо так як немає матеріального критерію визначення розміру завданої моральної шкоди. Вважає, що визначений вище нею розмір моральної шкоди в розмірі 30 000 грн., підлягає стягненню з відповідача та є цілком обґрунтованим та справедливим.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду в розмірі 23500 гривень 00 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 гривень 00 коп., судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 460 гривень 25 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18000 гривень 00 коп.

Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18000 гривень 00 коп.

Не погодившись з зазначеним рішенням позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в ході розгляду вказаної справи судом прийнято сторону відповідача, оскільки задовольнялися лише клопотання відповідача, при цьому заяву про забезпечення позову судом не розглянуто, та рішення не прийнято.

Судом не прийнято в повному обсязі рішення щодо понесених судових витрат на суму 2349,40 грн. та у судовому рішенні задоволено, стягнення судових витрат на суму 460,25 грн. без зазначення мотивації такого рішення, чим частково відмовлено у відшкодуванні понесених позивачем судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що позивач ОСОБА_1 не довела факту завдання їй моральної шкоди, як того вимагають положення ст.23 ЦК України та ст.81 ЦПК України та ще й намагалася збагатитися за рахунок відповідача ОСОБА_2 , який пропонував їй врегулювати спір мирним шляхом і сплатити реальну різницю між страховим відшкодуванням та реальною шкодою. В частині перерозподілу судових витрат просять вирішити питання із дотриманням вимог ст. 141 ЦПК України, а саме: витрати щодо сплати судового збору повинні бути відшкодовані на користь позивача у розмірі 285,05 грн.; витрати на правничу допомогу у розмірі 2847,60 грн. на користь позивача та у розмірі 15152,40 грн. з позивача на користь відповідача. В решті вимог апеляційної скарги просив відмовити.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна у позову у даній справі є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Volkswagen Jetta, державний номерний знак НОМЕР_2 ( а.с. 171-180).

24.11.2022 о 07 год. 50 хв. водій ОСОБА_2 керуючи в м. Кривий Ріг по вул. Башкирська 18, автомобілем ВАЗ-217030, державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, відповідно не зреагував на її зміну і при виявлення небезпеки для руху не вжив відповідних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки, або безпечного об`їзду перешкоди, не дотримався дистанції та інтервалу, втратив контроль над рухом та допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Jetta, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , яка рухалась по зустрічній смузі руху. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а позивач зазнала матеріальних збитків.

Постановою Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 22 грудня 2022 року, відповідача визнано винним за ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 850грн. (а.с.7).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» згідно полісу обов`язкового страхування №208642677, ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну становить 130000 грн., франшиза 2500,00 грн. (а.с.105).

Згідно висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження №155/22 від 28.12.2022 року, вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля Volkswagen Jetta, державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 264276,65 грн. (а.с.8-20).

Оскільки, згідно висновку судового експерта, розмір матеріального збитку заподіяного ОСОБА_1 (264276,66 грн.) перевищував страхову суму за шкоду, заподіяну майну визначену полісом № 208642677 (130000 грн.), ОСОБА_1 було сплачено страхове відшкодування у розмірі страхової суми, тобто, максимально можливий розмір страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, визначену полісом №208642677, за вирахуванням франшизи (яку повинен відшкодувати винуватець ДТП) (а.с.105-121).

07.06.2023 ФОП Прокопенко (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) надано позивачу «заказ-наряд» від 09.01.2023 щодо реальної суми витрачених коштів на ремонт її автомобіля Volkswagen Jetta, державний номерний знак НОМЕР_2 - 148090 грн., яка відповідачем не оспорюється (а.с.204-208).

ОСОБА_2 12.05.2023 року добровільно відшкодував ОСОБА_1 розмір франшизи за страховим випадком у розмірі 2500,00 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено розмір майнової шкоди, завданий в результаті ДТП, з урахуванням характеру завданих збитків та ступеня вини відповідача, зважаючи на вимоги розумності та справедливості, суд вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн., яка буде відповідати вимогам розумності та справедливості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

В силу ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 27 березня 1992 року за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Як передбачено ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18, від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

Сторонами не оспорюються обставини ДТП. Відповідач не ставить питання щодо вини у скоєні даної дорожньо-транспортної пригоди.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця була застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» згідно полісу обов`язкового страхування № 208642677. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну становить 130000 грн., франшиза 2500,00 грн. (т.1 а.с.105, 106).

Оскільки, згідно висновку судового експерта, розмір матеріального збитку заподіяного ОСОБА_1 (264276,66 грн.) перевищував страхову суму за шкоду, заподіяну майну визначену полісом № 208642677 (130000,00 грн.). ОСОБА_1 було сплачено страхове відшкодування у розмірі страхової суми, тобто максимально можливий розмір страхового відшкодування, визначений полісом №208642677, за вирахуванням франшизи (яку повинен відшкодувати винуватець ДТП).

Згідно платіжних документів ОСОБА_1 виплачено страхове відшкодування у розмірі 127 500 грн. (т.1 а.с.115-121)

07.06.2023 ФОП Прокопенко (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) надано позивачу «заказ-наряд» від 09.01.2023 щодо реальної суми витрачених коштів на ремонт її автомобіля Volkswagen Jetta, державний номерний знак НОМЕР_2 , на суму 148090 грн., яка також відповідачем не оспорюється (т.1 а.с. 204-208).

ОСОБА_2 12.05.2023 року добровільно відшкодував ОСОБА_1 розмір франшизи за страховим полісом у розмірі 2500 грн.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).

У постанові від 22 лютого 2022 року у справі 201/16373/16-ц, провадження № 14-27цс21, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17).

Таким чином, різниця вартості заподіяного матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля Volkswagen Jetta, державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди становить 18090 грн., (148 090 грн. 127 500 грн. - 2500 грн. = 18090 грн.) саме така сума підлягає стягненню на відшкодування матеріальної шкоди, що заподіяна позивачу.

Крім того, позивач у зв`язку з ДТП, понесла наступні витрати:

4000грн. - вартість проведення транспортно-товарознавчого дослідження №155/22 від 28.12.2022 (рахунок-фактура №172 від 26.11.2022, квитанція про банківський переказ в АТ «Акцент-Банк» №10823300 від 28.11.2022);

388,80 грн. кошти, що були затрачені на відправлення документів для проведення транспортно-товарознавчого дослідження;

90 грн. кошти, що були затрачені на відправлення документів до страхової компанії винуватця ДТП, а саме до ПрАТ «УТСК»;

214,20 грн. придбання рамки під номерний знак;

717, 00 грн. витрати на використання таксі замість власного транспортного засобу, в тому числі ті, які прямо пов`язані з замовленням та проведенням транспортно-товарознавчого дослідження №155/22 від 28.12.2022р.

Що разом складає 5410 грн. (4 000+388,80+90+214,20+717 = 5410) які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

З врахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з розрахунком суду першої інстанції щодо розміру сум, які підлягають стягненню і їх правового обґрунтування, яке міститься в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Крім того, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції до стягнення розмір моральної шкоди є цілком достатнім та справедливим, зважаючи на встановлені обставини справи та глибину душевних страждань позивача, що виникли внаслідок вчинення відповідачем дорожньої-транспортної пригоди та з настанням в зв`язку з цим негативних наслідків.

Апеляційний суд враховує, що заподіяна позивачу моральна шкода полягає, зокрема у порушенні права власності, тобто у порушенні права позивача як власника, відповідно до ст.317 ЦК України, певний час на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, душевних та фізичних стражданнях, зокрема: в тому, що позивач перебувала в стресовому стані після значного пошкодження свого автомобіля внаслідок ДТП, була змушена користуватись іншим транспортом, витрачати час на оформлення відповідних документів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, чим безумовно був порушений звичний для неї спосіб життя.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.23 ЦК України, фізична особа має право на відшкодування моральної шкоди, якщо зазнала душевних страждань у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди`визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля для відновлення попереднього стану. При цьому розмір морального відшкодування повинен відповідати принципу розумності, виваженості, справедливості.

Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди 5 000 грн. є цілком достатнім та справедливим, зважаючи на встановлені обставини справи та на глибину душевних страждань позивача внаслідок вчинення відповідачем дорожньої-транспортної пригоди та з настанням в зв`язку з цим негативних наслідків, а доводи апеляційної скарги в цій частині не є підставою для скасування чи зміни рішення суду про розмір матеріальної компенсації моральних страждань позивача.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 18 000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI).

Так, відповідно до ст.1 цього Закону: договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);

інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);

представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis § 268 рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Як вбачається з матеріалів справи, що 23.03.2023 між адвокатом Шелудько А.О. та ОСОБА_1 укладено договір про надання юридичних послуг.

Відповідно до п.4.1. договору розмір, форма, термін та порядок винагороди за надання правової допомоги є узгодженим сторонами та становить 18000,00 грн.

Крім того, представником відповідача адвокатом Захаровою М.В. було також заявлено клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу та надано договір про надання правової допомоги від 08.05.2023 року, акт виконаних робіт та товарний чек на суму 18000,00 грн.

З урахування викладеного, суд першої інстанції керуючись критеріями реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, як з однієї сторони, так і з іншої, що адвокати брали участь у судових засіданнях, готували відповідні клопотання, заяви, збирали докази, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення витрат на правничу допомогу по 18 000 грн. кожному.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: