Справа № 369/4382/24
Провадження № 2/369/4658/24
15.08.2024 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Пінкевич Н.С.,
при секретарі судових засідань Соловюк В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОПОЛІС-1» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього за час затримки розрахунку,
У березні 2023 року представник позивача адвокатське об єднання «Фещенко та партнери» в особі адвоката Фещенка Ігоря Станіславовича, звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОПОЛІС-1» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього за час затримки розрахунку. Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 працював в Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОПОЛІС-1» з 27.01.2015 на посаді начальника відділу сервісу департаменту логістики, дистрибуції та сервісу відділу сервісу. 31 серпня 2023 року був звільнений за власним бажанням. При звільненні йому було видано копію наказу про звільнення, проте розрахунковий листок або довідку про суми, нараховані та виплачені при звільнення, із зазначенням окремо кожного виду виплати на які працівник має право згідно з умовами трудового договору ні в день звільнення, а ні згодом на свою вимогу, ТОВ «ТЕХНОПОЛІС-1» йому не були наданні.
Оскільки заборгованість по заробітній платі не виплачена просив стягнути з ТОВ «ТЕХНОПОЛІС-1» на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 256 153,01 грн., яка складається з: 92 063,11 грн.- невиплаченої заробітної плати при звільненні, 164 089,90 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за весь період затримки розрахунку, але не більш як за 6 місяців, витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 березня 2024 відкрито позовне провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Витребувано від відповідача розрахунковий листок або довідку про суми, нараховані та виплачені при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства щодо звільненого працівника - ОСОБА_1 , який працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОПОЛІС-1» та був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з посади начальника відділу сервісу департаменту логістики, дистрибуції та сервісу, відділу сервісу, що підтверджується наказом №Т01/30/08/021 від 30.08. 2023 року . Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторони у встановлений строк не направили.
Ухвалу про відкриття, позовну заяву з додатками відповідачем отримано 04 квітня 2024 року, що підтверджено рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення.
Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.
Згідно ч. 8 ст.178ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення.
Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював в Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОПОЛІС-1» з 27.01.2015 на посаді начальника відділу сервісу департаменту логістики, дистрибуції та сервісу відділу сервісу та 31 серпня 2023 року був звільнений за власним бажанням, що підтверджується наказом № ТО1/30/08/021 та копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .
Згідно з ч. 1 ст. 94 КЗпПУ країни визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
За змістом ст. ст. 47, 115, 116 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Однак, в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство не провело остаточний розрахунок з позивачем за виконану ним роботу, чим порушено його трудові права, які підлягають відновленню шляхом стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 92 063,11 грн. Отримавши позовну заяву, відповідач жодних заперечень суду не надав, не надав і витребовувані докази, не повідомив про причини неможливості подати такі докази.
Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.
Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном.
За приписами ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.
Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).
Таким чином, слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 березня 2020 року по справі № 569/6583/16-ц виклав правовий висновок, згідно якого закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи.
Пунктом 6 (абз.5) постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» передбачено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який стягується з роботодавця на користь працівника зазначається судом без виключення з них податків й інших обов`язкових платежів, які сплачуються роботодавцем при виконанні рішення суду, однак згідно вказаних вище роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» на суд покладається обов`язок зазначення даної обставини в резолютивній частині рішення та вказується, що податок та інші обов`язкові платежі підлягатимуть відрахуванню при сплаті.
Згідно довідки ОК-5 за травень 2023 року заробітна плата позивача становила 28 400,13 грн., за червень 2023 року заробітна плата позивача становила 28 400,13 грн. Таким чином розмір середнього заробітку у зв`язку із затримкою виплат всіх належних сум при звільненні складає 56 800,26 грн.
Отже, середньоденна заробітна плата для отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить: 56 800,26 грн./45 робочих дні (23 у травні 2023 + 22 у червні 2023)=1 262,23 грн.
Згідно розрахунку наданого представником позивача період стягнення заробітку за час затримки розрахунку при звільнення з наступного дня після звільнення 01.09.2023 року, але не більше ніж за 6 місяців, а саме до 29.04.2024 року складає 130 робочих дні.
Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь час затримки, але не більш як за 6 місяців становить 164 089,90 грн = 1262,23 х 130 днів.
З урахуванням наведеного, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОПОЛІС-1» на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 01.09.2023 по 29.04.2024 (включно) у розмірі 164 089,90 гривень. Відповідач на спростування доказів позивача не надав суду будь-яких доказів, пояснень.
Розподіл судових витрат здійснюється судом у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 264, 430 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОПОЛІС-1» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього за час затримки розрахунку задоволити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОПОЛІС-1» на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 256 153,01 грн. (двісті п`ятдесят шість тисяч сто п`ятдесят три гривні 01 коп.), яка складається з: 92 063,11 грн. (дев`яносто дві тисячі шістдесят три гривні 11 коп.) - невиплаченої заробітної плати при звільненні, 164 089,90 грн.(сто шістдесят чотири тисячі вісімдесят дев`ять гривень 90 коп.) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за весь період затримки розрахунку, але не більш як за 6 місяців.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОПОЛІС-1» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисячі двісті одинадцять гривень 20 коп.).
Інформація про позивача: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_1 ).
Повний текст рішення виготовлено 15 серпня 2024 року.
Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ