Справа № 305/2597/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 липня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

за участю секретаря судового засідання: Ормош О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Косаковський Валентин Олександрович, на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 10 липня 2023 року та на додаткове рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 24 липня 2023 року, ухвалені головуючим суддею Дочинцем С.І., у справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Рішко Павло Михайлович, до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

встановив:

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 05.08.2022 у смт. Великий Бичків по вул. Гоголя Рахівського району Закарпатської області, відповідачка ОСОБА_1 , керуючи автомобілем BMW X5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустила зіткнення з автомобілем марки Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивачки ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Рахівського районного суду Закарпатської області від 30.09.2022 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась з вини відповідачки, позивачці було завдано матеріальної та моральної шкоди. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, ринкова вартість автомобіля марки Volksvagen Polo, до моменту ДТП становила 320187,78 гривень, вартість його відновлювального ремонту 383220,15 гривень, вартість матеріального збитку 320187,78 гривень. Згідно із звітом про розрахунок ринкової вартості пошкодженого колісного транспортного засобу, ринкова вартість належного ОСОБА_2 транспортного засобу становить 75373,13 гривень. Окрім наведеного, після ДТП позивачка змушена була перевозити автомобіль до місця свого проживання за допомогою вантажного автомобільного евакуатора, вартість чого становила 32000 гривень. Таким чином, вартість завданих позивачці збитків становить 244814,65 гривень.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідачки була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Провідна». Страховик, на підставі звернення позивачки, сплатив їй суму страхового відшкодування у розмірі 127 400 гривень, які були перераховані на банківську картку позивачки. З огляду на викладене, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яку зобов`язана сплати відповідачка становить 117 414,65 гривень. Таким чином, загальний розмір матеріальної шкоди, який завданий позивачці становить, 153214,65 гривень, який складається з наступного: 117414,65 гривень різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою; 32000 гривень вартість послуг з евакуації автомобіля; 1800 гривень вартість виконання робіт з визначення розміру матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу; 2000 гривень вартість робіт з визначення ринкової вартості автомобіля.

Окрім наведеного, протиправними діями відповідачки, позивачці було заподіяно також і моральної шкоди, яку вона оцінює у 50 000 гривень. Моральна шкода полягає у тому, що вона зазнала порушення душевної рівноваги та спокою, звичного способу життя упродовж тривалого часу, сталися вимушені негативні зміни у її житті. Також внаслідок пошкодження автомобіля, позивачка була змушена відволікатися від роботи та своїх звичних справ і занять, враховуючи те, що вона має постійне місце роботи та є зайнятою у робочі дні.

З огляду на викладене ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 153 214,65 гривень, 50 000 гривень моральної шкоди, а також судові витрати у розмірі 4509,34 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 гривень.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 10 липня 2023 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 153 214, 65 гривень матеріальних збитків та 30 000 гривень моральної шкоди, а також 3020,74 гривень судових витрат.

Додатковим рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 24 липня 2023 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 867,84 гривень

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить рішення суду та додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілій визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Однак, позивач не надала доказів, які б підтверджували проведення ремонту пошкодженого автомобіля. Вважає, що позивачем завищено заявлено суму завданого збитку і страхове відшкодування в повній мірі покриває матеріальну шкоду.

Окрім наведеного, вважає, що розмір моральної шкоди є завищеним та не відповідає характеру заподіяної позивачці шкоди, оскільки, як вбачається з позову, така здебільшого виражена у зміні розпорядку дня та пошуку нового автомобіля, що спричинило їй матеріальні страждання, а тому сума моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень буде достатньою для відшкодування моральної шкоди.

Щодо додаткового рішення, то також не погоджується із стягнутою сумою витрат на правничу допомогу та вважає таку завищеною та необґрунтованою. Сума витрат на правничу допомогу має становити 4 000 гривень.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

А ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так з приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 78, 79 і 80, ч.ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ході апеляційного розгляду встановлено, що постановою Рахівського районного суду Закарпатської області від 30.09.2022 (справа №305/1595/22) ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. У постанові зазначено, що ОСОБА_1 , у порушення вимог пунктів 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, не дотрималась безпечної швидкості руху та дистанції і допустила зіткнення з іншим автомобілем, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Вказана постанова набрала законної сили 11.10.2022 року.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , автомобіль марки Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на праві власності належить ОСОБА_2 , мешканці АДРЕСА_1 .

Відповідно до звіту №/Ф від 16.09.2022 року, складеного ТОВ «ЕКСПЕРТПЛЮС», вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 320187,78 гривень.

Згідно квитанції 0.0..1 від 17.10.2022 року, ОСОБА_2 сплатила ТОВ Експертплюс грошові кошти у сумі 1800 гривень згідно рахунку від 17.10.2022 року, номер СФ-0000077.

Відповідно до Звіту про розрахунок ринкової вартості пошкодженого колісного транспортного засобу №1903-01 від 02.11.2022 року, складеного ФОП ОСОБА_3 , ринкова вартість пошкодженого автомобіля VW Polo, реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 75 373,13 гривень.

Згідно квитанції 0.0..1 від 26.10.2022 року, ОСОБА_2 сплатила ФОП ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 2000 гривень згідно рахунку від 25.10.2022 року, номер №/Ф-01

Згідно квитанцій 0.0..1 від 05.09.2022 року та 0.0. від 08.09.2022 року, ОСОБА_2 сплатила ФОП ОСОБА_5 грошові кошти на загальну суму 32 000 гривень за надання послуг з перевезення автомобіля Фольксваген Поло НОМЕР_2 , згідно рахунку від 05.09.2022 року, номер 4.

Відповідно до листа ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» від 02.11.2022 року №17-10/2531, адресованого ОСОБА_2 , 01.11.2022 року компанією прийнято рішення про виплату страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб VOLKSWAGEN POLO, реєстраційний номер НОМЕР_2 у розмірі 127 400 гривень, що становить ліміт на одного потерпілого.

Аналогічні за змістом відомості містяться також і у листі ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» від 08.11.2022 року №17-12/2598, адресованого ОСОБА_2 . Окрім цього у зазначеному листі також вказано, що оскільки ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» здійснило виплату страхового відшкодування у межах ліміту за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/5826142/0710/21 від 28.11.2021 року, тому компанія не має законних підстав для відшкодування витрат на послуги з евакуації пошкодженого транспортного засобу VOLKSWAGEN POLO, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до виписки по надходженням по картці/рахунку НОМЕР_4 , відкритого на ім`я ОСОБА_2 , 08.11.2022 їй було нараховано 127 400 гривень від ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА», як оплату страхового відшкодування згідно договору № AR/5826142/0710/21.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 Закону N 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону N 1961 IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом N 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Водночас в Законі N 1961-IV наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону N 1961-IV).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність.

Колегією суддів встановлено, що вартість матеріального збитку становить суму 320 187,78 гривень. Та з даної суми ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» здійснила 08.011.2022 виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування у сумі 127 400,00 грн, що є лімітом відповідальності страховика.

Відповідно до Звіту про розрахунок ринкової вартості пошкодженого колісного транспортного засобу №1903-01 від 02.11.2022 року, складеного ФОП ОСОБА_3 , ринкова вартість пошкодженого автомобіля VW Polo, реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 75373,13 гривень.

ОСОБА_2 підтверджено належними доказами про понесення нею витрат з перевезення автомобіля у сумі 32 000,00 грн, визначення розміру матеріального збитку у сумі 1800 гривень та визначення вартості транспортного засобу після ДТП у сумі 2000 гривень.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначив загальну вартість завданих позивачці матеріальних збитків 280 614,65 гривень та вказаними доказами підтверджується, що сума страхового відшкодування не покриває завдані позивачці матеріальні збитки та вірно стягнув на користь позивачки 153 214,65 гривень (280614,65-127400=153214,65).

Проте, апеляційний суд не погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром стягнутої на користь позивача моральної шкоди.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) вказано, що абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.

Розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи й доведеності позову.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 вказувала, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача її транспортний засіб був пошкоджений, а це викликало у неї душевні страждання, значні незручності в організації життя та витрата часу на відновлення транспортного засобу.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У цій справі встановлено, що позивач оцінює розмір моральної шкоди, яку їй було заподіяно внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача у 50 000 гривень, судом стягнуто 30 000,00 гривень.

Колегія суддів погоджується з твердженнями позивача, що дорожньо-транспортною пригодою їй було заподіяно моральну шкоду.

У будь-якому випадку подія ДТП та пошкодження майна, що призводить до незапланованих майнових втрат та незручностей, є основою стресу та душевних хвилювань, впливає на звичайний плин життя та потребує додаткових зусиль для відновлення попереднього стану.

А тому, визначаючи розмір моральної шкоди, апеляційний суд, виходячи із вимог ст.ст.23,1167 ЦК України, та враховуючи всі обставини справи, глибину страждань позивача, вимоги розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 10.000,00 грн.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні в частині визначеної суми на відшкодування моральної шкоди.

Щодо витрат на правничу допомогу стягнуту додатковим рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 24.07.2023.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст.137 ЦПК України також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи.

Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу заявлено 22 000,00 грн та судом частково задоволено в розмірі 15 867,84 гривень.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Рішко П.М. надано додатковий договір №1 від 02.01.2023 до договору про надання правничої допомоги №37-ц/2022 від 21.11.2022 та розрахунок (детальний опис) суми гонорару за надані юридичні послуги від 11.07.2023.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зроблено висновок, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. […] Гонорар успіху як сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат. […] за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70 - 72) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.

Перевіряючи розмір витрат на надану позивачеві ОСОБА_2 професійну правничу допомогу адвокатом Рішко П.М. в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 22 000,00 грн (15 867,84 грн задоволених судом) є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що до витрат на правову допомогу не відноситься складання договору про надання правової допомоги, ордеру, надсилання процесуальних документів до суду складання розрахунку суми гонорару, акту прийому-передачі, заяви про відшкодування судових витрат, вивчення законодавчих актів.

Зазначені позивачем витрати на правничу допомога адвоката, які включають послуги: попередня консультація, вивчення та аналіз наданих клієнтом документів, підготовка та подання позовної заяви, що склало в сукупності 10 годин, зводяться до єдиної дії - формування правової позиції позивача у цивільній справі.

Колегія суддів апеляційного суду також враховує, що правова позиція сторони позивача в цій справі не змінювалась в суді першої інстанції, адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правідносини у справі, документи та доводи, якими протилежна сторона у справі обґрунтувала свої заперечення та інші обставини.

До того ж, включені до опису робіт, виконаних адвокатом, послуги у вигляді подання до суду заяви про долучення доказів на підтвердження розміру судових витрат і ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки вказані послуги в розумінні статті 137 ЦПК України не відноситься до витрат на професійну правничу допомогу, а є обов`язком учасника справи, який для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат подає до суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат. А заява сторони про розподіл судових витрат фактично є дією спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню (такий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22).

За таких обставин, з урахуванням вимог статей 137, 141 ЦПК України, заперечень сторони відповідача щодо поданої позивачем заяви про відшкодування витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги в суді першої інстанції, та такі заперечення також є доводами апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 в розмірі 8 400,00 грн (складання позовної заяви та участь в судових засіданнях), що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом Рішко П.М. в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 12, 81,374,376,382-384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Косаковський Валентин Олександрович, задовольнити частково.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 10 липня 2023 року змінити в частині відшкодування моральної шкоди, зменшивши таку з суми 30 000,00 гривень до суми 10 000,00 гривень. У решті вимог рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Додаткове рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 24 липня 2023 року змінити, зменшивши судові витрати на правничу допомогу із суми 15 867,84 гривень до суми 8 400,00 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2024 року.

Головуючий:

Судді: