УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 638/5753/23

провадження № 61-10530ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка Зайцева Ольга Олександрівна, на постанову Харківського апеляційного суду від 20 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя

особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні

з дитиною, відшкодування моральної шкоди, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_1 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, відшкодування моральної шкоди.

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 як батько позбавлений можливості спілкуватись з донькою. ОСОБА_1 свідомо не надає жодної інформації стосовно доньки та умови її проживання і потреби, що може привести до втрати безпосередніх емоційних контактів з дитиною, та як наслідок, до неможливості виконання рішення суду у справі.

Посилаючись на вказане вище, ОСОБА_2 просив суд забезпечити позов шляхом зобов`язання ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі надавати ОСОБА_2 можливість спілкуватися з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою відеозв`язку кожного тижня, а саме: кожної середи та суботи об 18:00 год (за часом країни проживання дитини) у вільний від роботи батьків та навчання дитини час.

Дзержинський районний суд міста Харкова ухвалою від 14 грудня 2023 року

у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовив.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник не довів належними та допустимими доказами щодо наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Вимоги заявника є неспівмірними із заявленими позовними вимогами, тому відсутні підстави для задоволення заяви.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції,

ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку.

Харківський апеляційний суд постановою від 20 червня 2024 року ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2023 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 задовольнив.

Зобов`язав ОСОБА_1 забезпечити кожної середи та суботи об 18:00 год (за часом країни проживання дитини - Федеративна Республіка Німеччина) кожного тижня за допомогою відеозв`язку безперешкодне спілкування

батька - ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом усунення перешкод у спілкуванні та побаченні з дитиною за допомогою відеозв`язку протягом певного проміжку часу спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з батьком. Тривалий розгляд справи без можливості спілкування дитини з батьком може призвести до втрати емоційного контакту з дитиною, що в свою чергу ускладнить чи зробить неможливим виконання можливого судового рішення про задоволення позову. Тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

У касаційній скарзі, поданій 22 липня 2024 року через систему «Електронний суд», ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка Зайцева О. О., просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Заявниця вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/21544/18 (провадження

№ 61-2862св19), від 16 лютого 2022 року у справі № 308/8430/19 (провадження № 61-11031св21).

Касаційна скарга мотивована тим, що заявлений позивачем вид забезпечення позову фактично наперед вирішує питання, яке стосується розгляду частини позовних вимог по суті. Разом з тим, задовольняючи заяву про забезпечення позову, апеляційний суд забезпечив безперешкодне спілкування батька з дитиною, замість надання можливості спілкування з малолітньою дитиною.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Суди встановили, що у червні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, відшкодування моральної шкоди.

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Дзержинський районний суд міста Харкова ухвалою від 14 грудня 2023 року

у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовив.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку.

Харківський апеляційний суд постановою від 20 червня 2024 року ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2023 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 задовольнив.

Зобов`язав ОСОБА_1 забезпечити кожної середи та суботи об 18:00 год (за часом країни проживання дитини - Федеративна Республіка Німеччина) кожного тижня за допомогою відеозв`язку безперешкодне спілкування

батька ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Згідно з частинами третьою, десятою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладення арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

У постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження

№ 12-90гс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 як на підставу своїх порушених прав, послався на те, що ОСОБА_1 свідомо перешкоджає йому у спілкуванні з донькою і не надає жодної інформації щодо доньки та умови її проживання і потреби, що на переконання позивача може призвести до втрати безпосередніх емоційних контактів з дитиною, та, як наслідок, до неможливості виконання рішення суду у справі.

Суди встановили, що між сторонами існує спір щодо усунення перешкод в участі у вихованні дитини та вільному спілкуванні з нею. Малолітня дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю за межами України.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову, що полягають у наданні позивачеві можливості спілкування з малолітньою донькою за допомогою відеозв`язку кожного тижня, а саме кожної середи та суботи об 18:00 год (за часом країни проживання дитини) у вільний від роботи батьків та навчання дитини час, спрямовані на сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її батьком на час вирішення по суті спору.

Судове рішення про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною спрямоване на збереження емоційного зв`язку дитини з батьком. Заходи ж забезпечення позову, що полягають у наданні позивачу можливості спілкування з малолітньою донькою за допомогою відеозв`язку кожного тижня, а саме кожної середи та суботи об 18:00 год (за часом країни проживання дитини) у вільний від роботи батьків та навчання дитини час, спрямовані на сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її батьком на час вирішення по суті спору щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною.

У справі, що переглядається, вирішуючи питання про необхідність застосування заходів забезпечення позову, суди встановили, що між сторонами справи склалися стосунки, які позбавляють можливості батька регулярно спілкуватися з донькою.

Відповідно до статті 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Суди врахували, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з батьком. А тому з метою запобігання втрати емоційного контакту батька з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, апеляційний суд уважав за необхідне застосувати захід забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31 серпня

2022 року у справі № 545/3933/21 (провадження № 61-6056св22) та в ухвалі від 17 травня 2024 року у справі № 361/10460/23 (провадження

№ 61-6305ск24).

Зобов`язуючи надавати можливість спілкування з малолітньою дитиною за допомогою відеозв`язку, апеляційний суд виходив з того, що під час тривання судового процесу контакт дитини з кожним із батьків є необхідним та важливим.

Таким чином, оцінивши доводи позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з урахуванням права батька на особисте спілкування з дитиною, відсутність випадків, які обмежують право на таке спілкування, а також, враховуючи ту обставину, що між сторонами існує спір про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, апеляційний суд дійшов висновку про доцільність забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідачки - матері малолітньої дитини до розгляду спору по суті надавати позивачеві можливість спілкування з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою відеозв`язку.

Такий захід забезпечення позову буде сприяти відновленню довірчих відносин та емоційного контакту між батьком та дитиною, відповідатиме інтересам як батька, так і дитини, та зможе усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з батьком.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц (провадження № 61-1153св17).

Таким чином, обставини, викладені в заяві про забезпечення позову, свідчать про наявність фактичних обставин, з яким закон пов`язує можливість застосування заходів забезпечення позову.

Враховуючи предмет позову, обраний позивачем вид його забезпечення про зобов`язання надавати батькові можливість спілкування з малолітньою дитиною не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком.

Посилання в касаційній скарзі на неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 25 листопада

2020 року у справі № 752/21544/18 (провадження № 61-2862св19),

від 16 лютого 2022 року у справі № 308/8430/19 (провадження

№ 61-11031св21), колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

У постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 752/21544/18 (провадження № 61-2862св19) Верховний Суд вказав, що «скасовуючи ухвалу місцевого суду та відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що встановлення дня тижня та часу зустрічей для спілкування позивача з донькою фактично вирішує по суті одну із заявлених позовних вимог ОСОБА_1 про визначення способу та порядку участі у вихованні доньки. Забезпечення позову у спосіб, запропонований позивачем, фактично наперед вирішує питання, які стосуються розгляду частини позовних вимог по суті. Тому правильним є висновок апеляційного суду щодо тотожності вжитих судом першої інстанції заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, що відповідно до частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається».

У постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 308/8430/19 (провадження № 61-11031св21) ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони Ужгородській міській раді, Управлінню охорони здоров`я Ужгородської міської ради, Конкурсній комісії, сформованій для проведення конкурсу на заняття посади директора Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради, проводити конкурс на заняття посади директора Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка». Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області ухвалою

від 04 лютого 2020 року відмовив ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Отже, посилання в касаційній скарзі на постанови Верховного Суду

від 25 листопада 2020 року у справі № 752/21544/18 (провадження

№ 61-2862св19), від 16 лютого 2022 року у справі № 308/8430/19 (провадження № 61-11031св21), є безпідставними, оскільки фактичні обставини, предмет позовних вимог, вид забезпечення позову та правове регулювання відрізняються у цих справах й у справі, яка переглядається.

Доводи касаційної скарги про те, що заявлений позивачем вид забезпечення позову фактично наперед вирішує питання, яке стосується розгляду частини позовних вимог по суті, колегія суддів не бере до уваги, оскільки обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом зобов`язання матері до набрання законної сили рішенням суду у даній справі надавати батькові можливість спілкуватися з малолітньою дитиною за допомогою відеозв`язку кожного тижня, а саме: кожної середи та суботи об 18:00 год (за часом країни проживання дитини) у вільний від роботи батьків та навчання дитини час, спрямований на забезпечення підтримки (відновлення) відносин та налагодження емоційного контакту малолітньої дитини з батьком до вирішення справи по суті спору.

Забезпечення безперешкодного спілкування батька з дитиною, як захід забезпечення позову, має тимчасовий характер, але застосовується у разі можливих недобросовісних дій з боку відповідача до ухвалення рішення у справі.

Разом з тим, посилання на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 07 лютого 2024 року про витребування доказів та на відсутність у матеріалах справи повного обсягу доказів, є безпідставними, оскільки предметом перегляду касаційним судом є заява про забезпечення позову, спір по суті не вирішено.

Інші доводи касаційної скарги є такими, що зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права й висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України передбачено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка Зайцева Ольга Олександрівна, на постанову Харківського апеляційного суду від 20 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, відшкодування моральної шкоди, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк