Справа № 449/1092/24
У Х В А Л А

"13" серпня 2024 р.

Перемишлянський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Савчака А.В.,

секретаря судового засідання Винницької А.Р.,

стягувача ОСОБА_1 ,

представника стягувача ОСОБА_2 ,

представники Перемишлянського ВДВС Кавуна Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу стягувача ОСОБА_1 на постанову Головного державного виконавця Перемишлянського ВДВС від 04.07.2024р. про закінчення виконавчого провадження № 61402357, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою про скасування постанови Головного державного виконавця Перемишлянського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Жовнір Г.Й. №61402357 від 04.07.2024р. про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №445/1680/19, виданим 25.02.2020р. Перемишлянським районним судом Львівської області.

Покликається на те, що постанова державного виконавця є протиправною, упередженою, винесеною без повного виконання виконавчого листа (погашення боргу), такою, що підлягає повному скасування, оскільки виконавчий лист про стягнення в його користь з ОСОБА_3 149147 боргу (еквівалент 3300 Євро та 2300 Доларів) за договором позики (розпискою) від 01.11.2018 р. виконано частково. Залишок боргу ОСОБА_3 становить 1726,27 Євро, що в еквіваленті на 04.07.2024р. становить = 75 696.08грн. (1726.27 х 43.8495грн./євро-НБУ). Звертає увагу суду на те, що в оскаржуваній постанові зазначається висновок державного виконавця про фактичне виконання, при цьому за відсутністю висновку про те, чи стягнуто борг в еквіваленті до іноземної валюти, що не відповідає вимогам виконавчого листа та судовому рішенню на підставі якого видано лист.

Скаржник ОСОБА_1 та його представник скаргу підтримали. Підтвердили факт отримання стягувачем коштів на підставі виконавчого листа у сумі 149147,00 грн. Однак, вважали, що на підставі виконавчого листа з боржника слід стягнути не 149147,00 грн. боргу, а суму коштів у національній валюті, яка має бути еквівалентна отриманій боржником сумі боргу в іноземній валюті (3300 Євро та 2300 Доларів), бо саме в такій валюті боржник отримував кошти. Оскільки курс іноземної валюти з моменту винесення рішення суду значно зріс, - то за їх підрахунками станом на 04.07.2024 р. з боржника ОСОБА_3 ще слід було стягнути 75 696.08грн. (що еквівалентно сумі 1726,27 Євро).

Представник Перемишлянського ВДВС Кавун Б.М. проти скарги заперечив. Вважав, що в рішенні суду та виконавчому листі зазначена сума яка підлягає стягненню в гривнях і дана сума була стягнута з боржника. Державний виконавець не вправі самостійно змінювати спосіб і порядок виконання рішення суду, а тому вважав оскаржувану постанову законною.

Вислухавши позицію сторін, дослідивши долучені до скарги письмові докази, судом було встановлено наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.3 ч.12ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.447ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 16.01.2020року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 149147,00 (сто сорок дев`ять тисяч сто сорок сім )гривень боргу (еквівалент 3300 Євро та 2300 Доларів) за договором позики (розпискою) від 01.11.2018р. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 6 491,47 грн.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_1 25.02.2020року було видано виконавчий лист, який стягувачем пред`явлено до примусового виконання в Перемишлянський відділ державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції.

04.07.2024 року державним виконавцем Перемишлянського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 61402357 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме - у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.

При цьому державний виконавець виходила з того, що боржником сплачено 149147 грн, тобто виконано рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 16.01.2020року.

Питання валюти виконання грошових зобов`язань регулюється статтею 533 ЦК України відповідно до якої грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях (ч.1). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2). Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.3).

В даному випадку, до обставин даної справи найбільш застосовним є саме положення частини третьої ст.533 ЦК України. Хоча будь-які розрахунки між фізичними особами в іноземній валюті не цілком відповідають чинному законодавству. При цьому існує різноманітні правові позиції Верховного Суду з приводу порядку виконання грошових зобов`язань.

Так, відповідно до правової позиції ВС України викладеної в постанові від 02 липня 2014 року (справа N 6-79цс14) зазначалось, що «незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня».

Згодом така правова позиція була уточнена і Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 25 липня 2018 року в справі N 308/3824/16-ц, зазначив, що «незалежно від визначеної сторонами валюти боргу у зобов`язанні (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є виключно національна валюта України - гривня - у разі відсутності у сторін відповідної ліцензії НБУ». Як вбачається з даної справи у ОСОБА_3 і ОСОБА_1 такої ліцензії не було.

Слід зазначити, що Велика Палата ВС відступила від попередніх правових позицій та зазначила, що «У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні» (див. постанови ВП ВС від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц та від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц).

Однак, обставини даної справи, на думку суду, є дещо відмінними від тих, які були предметом розгляду у справах згаданих вище. Позивач надав відповідачу кошти саме в іноземній валюті і мав право вимагати повернення таких в цій самій валюті. Однак, позивач сам визначив спосіб захисту та вимагав стягнути з боржника заборгованість не у іноземній валюті, а у гривні. Саме в межах таких вимог суд і розглядав справу.

З огляду на це, найбільш наближеною до обставин даної справи є правова позиція, яка міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц та постанові Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2022 р. у справі № 127/6695/19, відповідно до яких визначення кредитором заборгованості у національній валюті України, згода з таким рішенням суду, стягнення з боржника такої заборгованості та прийняття такого виконання позивачем свідчить про належне виконання грошового зобов`язання боржником.

З обставин даної справи вбачається, що ОСОБА_1 прийняте Перемишлянським районним судом рішення не оскаржував, звернув його до виконання та отримав зазначену в рішенні суму в національній валюті. Відкриваючи виконавче провадження, державний виконавець зазначив суму «149147.00 (сто сорок дев`ять тисяч сто сорок сім) гривень». Скаржник не надав суду доказів того, що він з цього приводу звертався до державного виконавця чи суду з будь-якими заявами щодо стягнення з боржника коштів в більшій сумі.

Посилання стягувача на правову позицію ВС зазначені в постанові від 16.11.2022 р. у справі №301/2052/18, суд вважає недоречною, оскільки, обставини справи відрізняються (за обставинами справи, що розглядалися Верховним Судом, боржник не отримав позику у іноземній валюті, а отримав позику у гривнях з прив`язкою до еквівалента в іноземній валюті і чіткою фіксацією курсу для майбутніх розрахунків).

Суд зазначає, що предметом розгляду даної скарги боржника є правомірність рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. З цього приводу слід зазначити таке.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Суд погоджується з позицією представника Перемишлянського ВДВС, що державний виконавець не має права самостійно визначати та встановлювати суму стягнення, окрім тої, що вказана в заяві стягувача та визначена виконавчим документом. Дії державного виконавця не можуть вносити зміни до судового рішення, адже такою компетенцією наділений виключно суд у порядку, встановленому процесуальним законом. Дії державного виконавця можуть лише відповідати або не відповідати рішенню суду, але самі по собі вони не призводять до зміни судового рішення. Умови договору між боржником та стягувачем, що привели до судового рішення № 449/1680/19 від 25.02.2020 Перемишлянського районного суду державному виконавцю невідомі.

Водночас, суд вважає, що за даних обставин справедливим було вимагати стягнути з боржника суму боргу в іноземній валюті (3300 Євро та 2300 Доларів) чи у гривневому еквіваленті до цієї суми на дату стягнення коштів, оскільки боржник отримував такі кошти саме в іноземній валюті. Однак, ОСОБА_1 сформулював позовні вимоги саме в такий спосіб як зазначено в виконавчому листі, з будь-якими заявами щодо порядку і способу стягнення до виконавця чи суду не звертався. Безумовно, що в результаті значної тривалості виконання рішення суду (чотири роки) та значної зміни курсу національної валюти по відношенню до іноземної валюти ОСОБА_1 зазнав майнових втрат, на відшкодування яких він може претендувати. Однак, покладати відповідальність за це на виконавця суд не вбачає підстав.

З огляду на це - винесення постанови Головним державним виконавцем про закінчення виконавчого провадження не можна вважати упередженою та протиправною. В даній ситуації виконавець діяв на підставі, в межах наданих йому повноважень та у спосіб, передбачений законодавством (Законом України «Про виконавче провадження»).

Тому, суд вважає, що у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись статтями 258-261,447-453 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні скарги стягувача ОСОБА_1 про скасування постанови Головного державного виконавця Перемишлянського ВДВС від 04.07.2024р. про закінчення виконавчого провадження № 61402357 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подано безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасники справи, яким ухвала не була вручена у день її проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їм ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 19.08.2024р.

ССуддя: А. В. Савчак