РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/14638/23

Провадження № 22-ц/4815/438/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Хилевича С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання Андрошулік Ш.Ф.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс»

відповідач: ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мазура О.Г. на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 листопада 2023 року, ухваленого в складі судді Гордійчук І.О., повний текст якого складено 02.11.2023 року, у справі № 569/14638/23

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 29.01.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР ФІНАНС» та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір № 120/44906117 відповідно до якого відповідач отримав позику у розмірі 10000,00 гривень, строком на 365 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,00 % від суми позики за кожен день користування.

12.07.2023 року між ТОВ «ПАРТНЕР ФІНАНС» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ- ФІНАНС», укладено Договір відступлення права вимоги № 12072023 від 12.07.2023 року, відповідно до умов якого право вимоги за Договором позики №120/44906117 від 29.01.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС».

Відповідач не повернув своєчасно суму позики, нараховані відсотки для погашення заборгованості за позикою та комісією, відповідно до умов Договору позики.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за Договором позики станом на 28.07.2023 року утворилась заборгованість у розмірі 83000,00 гривень, яка складається з 10000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 70200,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами; 2800,00 грн. - заборгованість за комісією нарахованої згідно п.1.5 Договору позики.

Просив суд про задоволення позовних вимог.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 листопада 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» заборгованості за договором позики №120/44906117 від 29.01.2021, станом на 28.07.2023, у розмірі 83000 (вісімдесят три тисячі гривень).

Стягнуто ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» судові витрати у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. по сплаті судового збору та 5000 (п`ять тисяч) грн. витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись із рішенням суду представник відповідача подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд, не врахував, що договір позики в редакції наданій позивачем він не укладав та не підписував. Крім того, суд при розгляді заяви про перегляд заочного рішення безпідставно відмовив у витребуванні оригіналу договору від 29.01.2021 року та призначенні почеркознавчої експертизи. Крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів переходу права вимоги за цим договором. Вказує, що згідно інформації ТОВ «Бюро кредитних історій «Українське кредитне бюро» в лютому 2021 року відповідачем сплачено 9400 грн основного боргу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Судом встановлено, що 29 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР ФІНАНС» та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір № 120/44906117 шляхом передачі готівкових коштів Позичальнику (далі - договір). відповідно до якого відповідач отримав готівкою позику у розмірі 10000,00 гривень, строком на 365 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,00 % від суми позики за кожен день користування.

Відповідно до п. 2.1 Договору позики, позичальник повинен сплачувати позикодавцю проценти за договором за фіксованою ставкою в розмірі 2,00 % від суми позики за кожен день користування в межах строку Договору позики, при цьому згідно з п. 2.2 Договору позики нарахування процентів на суму позики здійснюється починаючи з 15 дня користування позикою.

Згідно з п. 3.2 Договору позики, відповідач підтвердив, що він отримав від позикодавця суму позики у повному обсязі у дату підписання цього Договору позики.

Згідно з п. 3.5 Договору позики відповідач зобов`язаний повернути суму позики у повному обсязі в термін визначений Графіком платежів.

Комісія за надання позики Відповідача становить 2800,00 грн. та підлягає сплаті у строк передбачений графіком платежів.

Відповідно 4.1, 4.2, 4.3, Кредитного договору, Відповідач підтверджує, що він ознайомився з умовами Договору позики, отримав від Первинного кредитора всю інформацію про порядок і строки повернення кредиту у повному обсязі до підписання договору, інформацію вказану в ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» з Внутрішніми правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Згідно п. 4.4.1 Договору позики, Відповідач зобов`язується забезпечити повне та своєчасне повернення позики та сплату процентів за Договором позики, а також дотримання всіх покладених на нього зобов`язань.

Факт видачі кредитних коштів за договором №120/44906117 від 29.01.21 в сумі 10000 грн шляхом передачі готівкових коштів Позичальнику підтверджується витягом з реєстрів банків щодо видачі кредиту та не заперечується відповідачем.

12.07.2023 року між ТОВ «ПАРТНЕР ФІНАНС» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ- ФІНАНС», укладено Договір відступлення права вимоги № 12072023 від 12.07.2023 року, відповідно до умов якого право вимоги за Договором позики №120/44906117 від 29.01.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС»

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 28.01.2022 року відповідач на виконання умов договору не здійснив жодного платежу. Загальна заборгованість відповідача за кредитним договором становить 83000 грн та складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 10 000 грн та заборгованості по відсоткам в сумі 70200 грн., комісія 2800 грн.

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 12.-7.2023 року до договору відступлення прав вимог №12072023 від 12.07.2023 року, ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМРАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 83000 грн., з яких: 10000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 70200 грн. проценти та 2800 грн комісія.

Таким чином, між сторонами було укладено договір приєднання відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем своїх обов`язків за договором №120/44906117 від 29.01.21 року не виконано, у зв`язку з чим з нього підлягають стягненню згідно умов договору заборгованість за кредитом у розмірі 83000,00 грн., що складається з простроченої заборгованості за кредитом - 10000 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентам - 70200грн., комісія 2800 грн.

Належних доказів про часткове повернення позики матеріали справи не містять.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу укладення договору але у іншій редакції, а саме на строк 14 днів, то вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції. Відповідач будь-яких належних та достатніх доказів з цього приводу суду не надав.

Крім того, з позовом про визнання недійсним договору позики в частині визначення строку дії договору відповідач не звертався.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем доведено факт укладання відповідачем кредитного договору в редакції наданого суду оригіналу договору, обґрунтовано розмір заборгованості за вказаним договором, тому позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» визначено, що в судових рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя. В умовах дії такого принципу, суди не повинні обмежуватися заявленими сторонами доводами та поданими ними доказами, а мають здійснювати активну роль у встановленні об`єктивної істини, вживаючи усіх можливих заходів для перевірки та встановлення усіх фактичних даних зі спору.

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Витрати за подання апеляційної скарги слід віднести за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мазура О.Г. залишити без задоволення.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 листопада 2023 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 15 серпня 2024 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Хилевич С.В.

Шимків С.С.