П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2024 року місто Київ

справа № 752/13445/14-ц

провадження №22-ц/824/7650/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство «Сенс Банк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк»

на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 13 грудня 2023 року, ухвалене у складі судді Сенюта В.О.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором кредиту від 14 травня 2007 року № 10-29/3396, укладеним між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», який в подальшому змінив свою назву на ПАТ «Укрсоцбанк», та відповідачем в сумі 1 472 352,39 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 14 травня 2007 року укладено договір кредиту, за умовами якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти в сумі 110600 доларів США з погашенням кредиту на умовах та в порядку, передбачених договором кредиту, а також у відповідності до графіку погашення кредиту, викладеного в пункті 1.1.1 договору кредиту, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 13 травня 2017 року зі сплатою 13% річних за користування кредитними коштами.

Станом на 18 червня 2014 року сума заборгованості за кредитним договором становила 124484,50 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18 червня 2014 року складає1472352,39 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 7 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 1472352,39 грн. та судовий збір в сумі 3654 грн

Постановою Київського апеляційного суду від 3 грудня 2019 року рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 7 вересня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором№ 10-29/3396 від 14 травня 2007 року станом на 18 червня 2014 року у розмірі 1472352,39 грн. та 3654 грн на відшкодування судових витрат о сплаті судового збору.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 7 вересня 2015 року та постанову Київського апеляційного суду від 3 грудня 2019 року скасовано. Справу № 752/13445/14-ц передано на новий розгляд до Деснянського районного суду м.Києва.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 8 листопада 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, залучене в якості правонаступника позивача АТ «Альф Банк», найменування якого було змінено на АТ «Сенс Банк».

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 13 грудня 2023 року позовні вимоги АТ «Сенс Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за договором кредиту № 10-29/3396 від 14 травня 2007 року у розмірі 885647,55 грн., пеню за несвоєчасне повернення кредиту - 63256,24 грн., та пеню за несвоєчасне повернення відсотків - 56983,83 грн., судовий збір - 2496,41 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник АТ «Сенс Банк» адвокат Пересунько С.С. подав апеляційну скаргу, в який просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі зазначає про те, що судом при ухваленні рішення не з'ясовано усіх обставин справи та не надано їм належної оцінки, не враховані докази надані банком та попередні рішення судів у даному провадженні.

Зокрема зазначає про те, з рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 липня 2011 року, в якому розглядались вимоги поручителя про припинення поруки у зв`язку з збільшенням обсягу відповідальності поручителя через збільшення відсоткової ставки з 13 до 15% річних, слідує, що відповідні документи щодо факту збільшення відсоткової ставки, були направлені відповідачу. Лист про зміну умов кредитного договору відповідачу був вручений.

Суд першої інстанції мав розглянути позовні вимоги, які були заявлені позивачем, в тому числі вимоги про стягнення заборгованості за процентами.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою (а.с.220 т.2). У своїй заяві, направленій до суду 24 липня 2024 року, просив розгляд справи проводити буз участі представника банку, просив апеляційну скаргу АТ «Сенс Банк» задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 двічі в судові засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Відповідачем перед судовими засіданнями 24 червня 2024 року та 22 липня 2024 року були подані однакові за змістом клопотання про розгляд справи у її відсутність, зі змісту яких вбачається, що відповідачка просить суд не розглядати справу без її участі та участі її адвоката, оскільки у зв`язку з військовою агресією рф проти України вона перебуває за межами України, а її адвокат Решнюк А. проходить військову службу. Разом з тим, у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання вдруге, не вжиттям заходів останнім для забезпечення участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, або забезпеченні участі в судовому засіданні іншого представника, визнала причини неявки відповідачки ОСОБА_1 в судове засідання неповажними, і вважала за можливе розглянути справу у відсутність останньої.

Оскільки рішення ухвалене за відсутністю учасників справи, то датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Зміст апеляційної скарги свідчить, що судове рішення оскаржується лише в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за відсотками. В іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 14.05.2007 між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який в подальшому змінив свою назву на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та відповідачем укладено договір кредиту №10-29/3396.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 110600,00 доларів США, зі сплатою 13 % річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний у пп. 1.1.1 п.1.1. ст. 1 договору.

Положенням п. 1.1.2 кредитного договору кінцевий термін погашення заборгованості по кредиту - до 13.05.2017.

На підтвердження видачі грошових коштів згідно договору кредиту №10-29/3396 від 14.05.2007 сторона позивача надала заяву на видачу готівки № 01-874 від 14.05.2007, яка містить підпис відповідача.

Крім того, судом установлено, що між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», який в подальшому змінив свою назву на ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі, в строки та порядку передбачених договором кредиту № 10-29/3396 від 14.05.2007.

Згідно з п.п.2.1 -.2.1.3 договору поруки зміст забезпечення порукою зобов`язання , його розмір, строк та порядок виконання - повернення кредиту в розмірі 110600 доларів США, з порядком погашення заборгованості згідно графіку, що визначений в договорі, яким обумовлене основне зобов`язання з кінцевим терміном погашення кредиту до 13.05.2017, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором кредиту, сплата процентів за користування кредитом у розмірі 13% річних та комісій у розмірі, в строки та в порядку, що визначені договором кредиту, сплати можливої неустойки у розмірі , в строки та у порядку, що визначені договором кредиту.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 26 липня 2011 року припинено поруку ОСОБА_5 з підстав збільшення розміру процентів, що призвело до зміни зобов`язання боржника, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності.

Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 74879,76 доларів США, що еквівалентно 885647,55 грн., заборгованості за відсотками в сумі 39438,68 доларів США, що еквівалентно 466464,77 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 5348,19 доларів США, що еквівалентно 63256,24 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 4817,87 доларів США, що еквівалентно 56983,83 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог щодо вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та вимог про стягнення пені, суд першої інстанції виходив із їх доведеності та обґрунтованості. Відповідач не надала доказів на спростування наявності боргу за тілом кредиту.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що сума відсотків у розмірі 15% річних, яка була застосована банком з 1 грудня 2008 року, була погоджена з позичальником, між сторонами договору була укладена додаткова угода, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом з 1 грудня 2008 року у розмірі 15% річних. Оскільки правомірність нарахування відсотків в такому розмірі позивачем не доведена, суд позбавлений можливості самостійно визначити розмір заборгованості за відсотками, у розмірі встановленому п.1.1. договору.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ч.1 ст. 611 ЦК України)

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Умовами кредитного договору передбачена право кредитора ініціювати зміну розміру процентів та комісії, визначено в п.1.1 та п.3.3 договору. Разом з тим, про намір змінити розмір процентів кредитор зобов'язаний повідомити позичальника не пізніше, ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду (п.2.6.1 договору).

У разі, якщо позичальник погодиться зі зміненим розміром процентів, він зобов'язаний протягом строку, зазначеного в п.2.61. цього договору, підписати надану кредитором додаткову угоду про внесення змін до цього договору та повернути її кредитору (п.2.6.2 договору).

Встановивши, що між сторонами кредитного договору додаткова угода не була підписана, зворотного позивачем належними та допустимими доказами не доведено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами, розрахованими, виходячи із 15% річних.

Відповідно до розрахунку заборгованості позивача, останній нараховував проценти за користування кредитом з січня 2009 року по 11 червня 2014 року, виходячи з відсоткової ставки 15 %.

Суд першої інстанції, дослідивши наданий банком розрахунок, вважав, що він позбавлений самостійно визначити розмір заборгованості за відсотками, у розмірі встановленому п.1.1 договору кредиту, враховуючи зміст п. 2.5 договору, який передбачає черговість погашення заборгованості, а позивачем розрахунку заборгованості за відсотками з урахуванням 13 % річних, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суду не надано.

Проте апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції, у межах наданих йому ЦПК України повноважень, не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з наданим позивачем. При цьому незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови в частині нарахування відсотків.

Суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву.

Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 381/1647/21.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками не можна вважати обґрунтованим.

Визначаючи період, за який слід розраховувати заборгованість за відсотками, виходячи з розміру відсоткової ставки, розмір якої передбачений умовами договору, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.4.5 договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п.3.3.7, 3.3.8 цього договору (сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.2.4, 2.5 цього договору; своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1 цього договору), протягом більше 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, до січня 2011 року ОСОБА_6 вносила кошти на погашення кредиту, які банк, починаючи з лютого 2009 року, зараховував на погашення процентів, що підтверджується наданою позивачем таблицею погашення нарахованих процентів.

Останній платіж здійснений 25 січня 2011 року.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

Зважаючи на положення п.4.5 кредитного договору, строк користування позичальником кредитом вважається таким, що сплив після 26 квітня 2011 року.

Отже, з 27 квітня 2011 року кредитор не вправі був нараховувати проценти у розмірі, визначеному умовами договору.

Визначаючи розмір заборгованості за відсотками за період з 25 січня 2011 року до 26 квітня 2011 року, суд виходить із відсоткової ставки 13%, із розміру заборгованості ОСОБА_7 за цей період, а саме: станом на 11 лютого 2011 року -5769,76 доларів США, станом на 4 березня 2011 року -5769,76 доларів США, станом на 9 березня 2011 року - 5769,76доларів США, станом на 2квітня 2011 року - 7613,76 доларів США. Сума заборгованості за відсотками за цей період становить 656,23 доларів США, що еквівалентно 7761,63 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 18.06.2014

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню заборгованість за відсотками у розмірі 7761,63 грн.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на те, що вирішуючи вимоги про стягнення заборгованості за процентами, суд першої інстанції не повно дослідив всі обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд не вірно застосував норми матеріального права, рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 654 грн. При подачі апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 3 744,60 грн.

Суд першої інстанції задовільнив позовні вимоги АТ «Сенс Банк» на 68,32%. Апеляційний суд задовольнив вимоги банку додатково на 1,66%.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» підлягає стягненню додатково сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви 60,69 грн., за подання апеляційної скарги 62, 16 грн.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 13 грудня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за відсотками скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за відсотками в сумі 7761,63 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір в сумі 122,85 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус