У х в а л а

12 серпня 2024 року

м. Київ

Справа № 755/30914/13-ц

Провадження № 61-10606ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця), інтереси якої представляє адвокат Яресько Тарас Віталійович (далі - адвокат),

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 травня 2014 року та постанову Київського апеляційного суду від 9 квітня 2024 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - позивач), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», до скаржниці, ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором і

в с т а н о в и в:

1. У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути 13 961,85 доларів США та 407 329,27 грн заборгованості за кредитним договором № CL-001/098/2007 від 7 лютого 2007 року, 1 351,58 грн заборгованості за договором № 001/21407/07 про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних) від 15 листопада 2007 року.

2. 28 травня 2014 року Дніпровський районний суд міста Києва ухвалив заочне рішення, згідно з яким задовольнив позов частково: стягнув солідарно зі скаржниці та відповідача 223 194,14 грн заборгованості за кредитним договором № CL-001/098/2007 від 7 лютого 2007 року, стягнув із відповідача 1 351,58 грн заборгованості за договором № 001/21407/07 про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних) від 15 листопада 2007 року.

3. 21 вересня 2023 року цей суд постановив ухвалу, згідно з якою залишив без задоволення заяву скаржниці про перегляд зазначеного заочного рішення.

4. 9 квітня 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою апеляційну скаргу скаржниці задовольнив частково: скасував заочне рішення суду першої інстанції й ухвалив нове - про часткове задоволення позовних вимог: стягнув зі скаржниці 13 961,85 доларів США та 75 881,38 грн заборгованості за кредитним договором; відмовив у задоволенні інших вимог.

5. 22 липня 2024 року адвокат в інтересах скаржниці сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 24634/0/220-24 від 23 липня 2024 року), в якій просить скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про відмову в задоволенні позовних вимог. Обґрунтував так:

- суди першої й апеляційної інстанції проігнорували відсутність належних доказів переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача, витяги з додатків до договорів купівлі-продажу кредитного портфелю та факторингу, які додано як доказ переходу права вимоги за кредитним договором і договором про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних). У матеріалах справи немає доказів оплати за договорами купівлі-продажу кредитного портфелю та факторингу;

- належними доказами, які засвідчують набуття права вимоги за кредитним договором, є належно оформлений і підписаний договір про відступлення такого права, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що у них є дані про відповідний кредитний договір, а також докази, що підтверджують оплату за договором (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 2 листопада 2021 року у справі № 905/306/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17);

- договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись: у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». За договором факторингу фактор передає кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані кошти, а клієнт отримує кошти, за що передає право вимоги до боржника та вносить плату за отримані кошти (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11, від 11 жовтня 2019 року у справі № 910/13731/17, від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц);

- суд апеляційної інстанції грубо порушив норми процесуального права, долучивши до матеріалів справи банківські виписки:

(1) немає жодного доказу належного відправлення зазначених виписок скаржниці чи відповідачу, що підтверджує те, що суд апеляційної інстанції долучив до матеріалів справи докази без ознайомлення з ними;

(2) немає жодного обґрунтування з боку позивача чи його правонаступника, чому вони не подали зазначені виписки у строк, встановлений ЦПК України, а також обґрунтування, чому суд апеляційної інстанції мав, як виняток, прийняти такі докази під час розгляду апеляційної скарги;

(3) апеляційний суд, відмовивши у прийнятті таких доказів через порушення порядку їхнього подання, надалі сам ініціював прийняття таких доказів;

(4) банківські виписки є неналежними та недопустимими доказами, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування, інформації щодо нарахування відсотків і пені. Ці виписки оформлені всупереч постанові Правління Національного банку України № 254 від 18 червня 2003 року, у них немає обов`язкових реквізитів для ідентифікації господарської операції;

(5) зазначені виписки не містять страхових платежів, а тому не можна стверджувати, що скаржниця порушила підпункти 2.3.7, 2.3.8, 2.3.8.1 кредитного договору, який би дозволяв збільшити процентну ставку до 15,49 % замість 11,49 %.

- експерт, проаналізувавши матеріали справи, встановив, що неможливо встановити той розмір заборгованості, який визначений згідно з наданим позивачем розрахунком, бо відсутнє документальне підтвердження такого розміру заборгованості. Крім того, серед платежів, які відображені у виписках, долучених позивачем до матеріалів справи, немає інформації про нарахування та погашення відсотків, що унеможливлює встановлення розміру боргу. Висновки суду про «ненадання експерту даних регістрів» є безпідставними і суперечать експертному висновку, який є у матеріалах справи;

- суд апеляційної інстанції відхилив клопотання про виклик до суду експерта, який міг пояснити проведену експертизу і її результати, мотивуючи тим, що суд самостійно може розібратись у результатах експертизи. Після того, незважаючи на заперечення, запропонував провести ще одну коштовну експертизу на підставі тих самих доказів, які вже дослідив експерт;

- висновок суду апеляційної інстанції, що «доказів того, що розрахунок заборгованості не враховує всіх здійснених відповідачем платежів в рахунок її погашення суду не надано», не відповідає доказам, які є у матеріалах справи, та означає, що апеляційний суд не дослідив надані під час перегляду заочного рішення квитанції, не проаналізував експертний висновок, доданий під час апеляційного розгляду справи;

- оскільки у матеріалах справи немає доказів порушення скаржницею та відповідачем умов підпунктів 2.3.7, 2.3.8, 2.3.8.1 і 2.3.10 кредитного договору, бездоказовим та недоведеним є нарахування відсотків за ставкою 15,49 %, яку суд безпідставно і незаконно визнав передбаченою умовами кредитного договору;

- доказами, які підтверджують заборгованість і її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18). Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можна складати зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можна складати у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2020 року у справі № 333/5483/20);

- банківська виписка може підтвердити наявність боргу. Ні розрахунок, ні інший документ, який не є первинним бухгалтерським, цього зробити не може (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 214/6975/15-ц, від 1 серпня 2022 року у справі № 369/11694/15-ц, від 6 липня 2022 року у справі № 128/2269/20, від 1 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 31 травня 2022 року у справі 194/329/15-ц, від 25 травня 2022 року у справі № 219/7527/16, від 25 травня 2022 року у справі № 645/59/16-ц, від 2 лютого 2022 року у справі № 205/7751/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року у справі № 381/1647/21, від 9 лютого 2022 року у справі № 161/5648/20, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2022 року у справі № 1512/2-214/11, від 20 травня 2022 року у справі № 336/4796/18);

- суд має стягнути ту суму, яку сторони довели і щодо якої у суду немає сумніву (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15-ц);

- установлення судом під час вирішення спору обставин, які мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінка всіх доказів, якими суд керувався, вирішуючи спір, є загальними вимогами процесуального закону. Без їхнього виконання ухвалити законне й обґрунтоване рішення неможливо.

6. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).

7. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана у передбачений законом строк (повне судове рішення складене 21 червня 2024 року) і з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених пунктами 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 травня 2014 року та постанову Київського апеляційного суду від 9 квітня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

2. Витребувати з Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу № 755/30914/13-ц.

3. Роз`яснити учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко