Справа № 529/433/24
Провадження № 2/529/268/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Кириченко О.С.,

за участі секретаря судового засідання - Бурлиги Н.Л.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в селищі Диканька Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Диканської селищної ради про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що на початку весни 2010 року він, з дозволу голови Нелюбівської сільської ради Диканського району Полтавської області ОСОБА_2 , заселився в житловий будинок, який пустував і ніхто в ньому не проживав, по АДРЕСА_1 . Позивач вказує, що він є чорнобильцем ІІ категорії, іншого житла у нього не має, тому він погодився та став проживати у цьому будинку. Розпочавши у 2024 році вирішувати питання про оформлення права власності на це будинковолодіння, він дізнався, що в технічному паспорті власником цього будинку була зазначена ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Погосподарський номер за адресою зазначеного будинковолодіння був закритий 13.08.1992 у зв`язку із вибуттям останнього члена домогосподарства. При вирішенні питання про отримання довідки про сплату ним вартості спожитої електроенергії у вказаному будинковолодінні, яку він регулярно здійснював з 2010 року, йому було видано довідку про відсутність такої заборгованості, однак на ім`я ОСОБА_4 , яка, як він лише нещодавно дізнався, використовувала це будинковолодіння як дачу, адже фактично проживала у м. Полтаві, де і померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 вказує, що він намагався здійснити газифікацію житлового будинку, отримав відповідний дозвіл на підставі рішення виконкому Нелюбівської сільської ради Диканського району Полтавської області від 25.01.2013 № 5, виготовив робочий проект на його газифікацію, однак через відсутність документів, які підтверджують його право власності на цей будинок, позбавлений можливості завершити його газифікацію та укласти договір газопостачання. Позивач вказує, що він з весни 2010 року та до цього часу безперервно та відкрито користується цим будинковолодінням. На час заселення йому не було відомо і не могло бути відомим, хто був власником цього будинковолодіння. За весь період, з весни 2010 року та до цього часу, до нього ніхто не пред`являв ніяких претензій стосовно володіння та користування вказаним будинковолодінням, тобто він добросовісно, відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном вже 14 років.

Посилаючись на вказані обставини та те, що він позбавлений можливості у позасудовому порядку зареєструвати на себе право власності на зазначене будинковолодіння у встановленому законодавством порядку, позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на будинковолодіння, розташоване по АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явився, надав суду заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності, з урахуванням відомостей, вказаних у технічному паспорті на спірне будинковолодіння, який був виготовлений 18.07.2024.

Представник відповідача Диканської селищної ради в підготовче засідання не з`явився, на адресу суду надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач визнав позов в повному обсязі та просить розглянути справу без участі його представника.

Враховуючи те, що позивач позов підтримав, відповідачем було визнано позов в повному обсязі, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, керуючись ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення рішення у підготовчому засіданні.

З огляду на подані учасниками справи письмові заяви, суд провів розгляд справи у підготовчому засіданні за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з весни 2010 року по теперішній час, з дозволу голови Нелюбівської сільської ради Диканського району Полтавської області ОСОБА_2 , проживає в житловому будинку по АДРЕСА_2 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки про фактичне проживання особи від 08.05.2024 № 09.7/15/85, виданою ЦНАП Диканської селищної ради /а.с. 9/.

З повідомлення Приватного підприємства Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" від 18.07.2024 вбачається, що будинковолодіння по АДРЕСА_3 належало ОСОБА_3 на підставі свідоцтва на право особистої власності, виданого виконкомом Балясненської сільської ради народних депутатів від 19.09.1989 /а.с. 42/.

З довідки (виписки) з погосподарської книги від 09.05.2024 № 09.7/15/86, виданої ЦНАП Диканської селищної ради, вбачається, що згідно з погосподарською книгою № 14 за 1991-1995 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 , по АДРЕСА_2 була зареєстрована та проживала ОСОБА_3 до моменту своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку із вибуттям останнього члена домогосподарства погосподарський номер було закрито 13 серпня 1992 року /а.с. 14/.

Судом встановлено, що вказаним вище будинколодінням, як дачею, користувалася ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 19/. Так як особовий рахунок споживача електроенергії у цьому будинковолодінні раніше був відкритий на ім`я ОСОБА_4 , то позивач ОСОБА_1 , фактично проживаючи у цьому будинковолодінні з весни 2010 року, регулярно сплачував вартість спожитої електроенергії за особовим рахунком, відкритим на ім`я ОСОБА_4 , так як не мав можливості відкрити рахунок на своє ім`я, адже не є власником, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями розрахункової книжки за спожиту електричну енергію, Акту звірки стану розрахунків за спожиту електричну енергію від 07.05.2024, квитанцій про сплату вартості спожитої електроенергії та довідки ТОВ "Полтаваенергозбут" від 07.05.2024 № 03-25-9/195 про відсутність заборгованостіза електричну енергію станом на 01 квітня 2024 року /а.с. 18, 20/.

На підставі рішення виконавчого комітету Нелюбівської сільської ради Диканського району Полтавської області від 25.01.2013 № 5 ОСОБА_1 було видано дозвіл на газифікацію житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 /а.с. 11/.

Судом встановлено, що для проведення газифікації вказаного вище будинку було виготовлено робочий проект газопостачання житлового будинку від 2013 року та технічні умови № 3 від 29.01.2013 на газифікацію цього житлового будинку, однак позивач ОСОБА_1 не має можливості завершити газифікацію цього будинку, оскільки не являється його власником /а.с. 10, 12-13/.

Згідно технічного паспорта, виготовленого Приватним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" від 04.07.2024, будинковолодіння, розташоване по АДРЕСА_2 , в цілому складається з житлового будинку (літ. А-1), сараю (літ. Б), погреба (літ. в), сараю (літ. Г), літньої кухні (літ. Д), колодязя питного (№ 1) /а.с. 43-47/.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Вказане взаємоузгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 465/6560/15-ц.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (постанова Верховного Суду від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц).

Враховуючи те, що позивач добросовісно заволодів нерухомим майном у вигляді будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , і продовжує відкрито, безперервно володіти та користуватися цим нерухомим майном більше 10 років років, претензії стосовно володіння та користування цим майном до позивача іншими особами не пред`являлися, власник цього домоволодіння ОСОБА_3 та фактичний користувач ОСОБА_4 померли ще задовго до початку проживання позивача у цьому будинковолодінні і докази щодо належності цього нерухомого майна іншій особі відсутні, беручи до уваги те, що відповідач Диканська селищна рада, на території якої розташоване вказане нерухоме майно, визнав позов у повному обсязі та просив його задовольнити, визнання за позивачем права власності за набувальною давністю не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи неможливість визнання права власності на це майно у позасудовому порядку, з метою захисту прав позивача на належне йому нерухоме майно, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі та вважає за необхідне визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на вказане будинковолодіння.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 17, 81, 89, ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Диканської селищної ради про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на нерухоме майно у вигляді будинковолодіння, що розташоване по АДРЕСА_2 , яке відповідно до технічного паспорта складається з житлового будинку (літ. А-1), сараю (літ. Б), погреба (літ. в), сараю (літ. Г), літньої кухні (літ. Д), колодязя питного (№ 1).

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його ухвалення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Диканська селищна рада, місцезнаходження: Полтавська область, Полтавський район, селище Диканька, вул. Незалежності, 133, .

Головуючий О.С. Кириченко