Справа № 453/441/24
Провадження № 2/456/811/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

17 липня 2024 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Стрию цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-банк», третя особа приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Бораковська О.Я. про припинення іпотеки та скасування обтяження на майно,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

Позивач ОСОБА_1 просить скасувати обтяження та їх реєстрацію за договором іпотеки від 21.04.2008, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Актив-банк» та ОСОБА_1 ; припинити іпотеку за договором від 21.04.2008, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Актив-банк» та ОСОБА_1 , на нерухоме майно квартиру за адресою:

АДРЕСА_1 обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 21.04.2008 між ним та ВАТ «КБ «Актив-банк» було укладено договір про іпотечний кредит № 1307.І.08/Д(І)-100, за яким він зобов`язаний був повернути іпотечний кредит у розмірі 210000,00 грн у строк до 20.01.2023. Предметом іпотеки за даним договором була квартира загальною площею 48,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На виконання вказаного договору ним повністю погашено заборгованість у розмірі 210000,00 грн, про що свідчать банківські квитанції № 16955, № 16958, № 16950 від 20.05.2008 на загальну суму 197743,37 грн. На підтвердження погашення заборгованості в розмірі 12256,63 грн квитанції ним були втрачені.

Зазначає, що з метою підтвердження сплати усієї заборгованості для зняття заборони за договором іпотеки у зв`язку з ліквідацією ВАТ «КБ «Актив-банк» він звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України. Відповідно до листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 04.08.2022 протягом ліквідаційної процедури ПАТ «КБ «Актив-банк» інформація, що знаходиться в розпорядженні Фонду щодо кредитного договору, укладеного з ним, відсутня. При цьому, з відповіді НБУ від 18.01.2023 ПАТ «КБ «Актив-банк» ліквідований та станом на 21.12.2019 в акті ліквідаційної маси станом на 21.05.2015 відсутня інформація щодо наданого йому іпотечного кредиту та наявної заборгованості по ньому. Така обставина, на його думку, свідчить виключно про те, що ним повністю було погашено заборгованість за договором про іпотечний кредит від 21.04.2008, що на даний час дає усі підстави визнати припиненим іпотечний договір від 21.04.2008.

Також позивач зазначає, що зі змісту п. 3.4 іпотечного договору від 21.04.2008 вбачається, що іпотека припиняється виконанням у повному обсязі зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України. На початку червня 2023 року він звернувся до нотаріуса з проханням припинити дію іпотеки у зв`язку з повним виконанням зобов`язання за договором про іпотечний кредит від 21.04.2008 та відсутністю реєстрації самого іпотекодержателя, з яким укладався договір, але йому було відмовлено, а тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

Відповідачі не скористалися правом на подання відзиву.

Третя особа приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Бораковська О.Я. письмові пояснення щодо позову не надала.

Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 квітня 2024 року головуючим суддею у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 44/

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.05.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-банк», третя особа приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Бораковська О.Я. про припинення іпотеки та скасування обтяження на майно прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 07.06.2024. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 45/.

Ухвалою суду від 07.06.2024 судове засідання відкладено на 28.06.2024 /а.с. 51/.

Ухвалою суду від 28.06.2024 судове засідання відкладено на 17.07.2024 /а.с. 61/.

Розгляд справи по суті відбувся 17.07.2024 без участі сторін.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Позивач у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти проведення судом заочного розгляду справи.

Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, повторно на виклик суду не з`явилися, про причину неявки не повідомили, відзив на позов не подали, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно за їх відсутності на підставі наявних у ній доказів.

Третя особа приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Бораковська О.Я., будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, на виклики суду не з`явилася, про причину неявки не повідомила, пояснення щодо позову не надала.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідачів та третьої особи не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 21 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Актив-банк», з одного боку, (далі Кредитор), та ОСОБА_1 (далі Позичальник), з іншої сторони, було укладено договір про іпотечний кредит № 1307.1.08/Д(І)-100, відповідно до якого Кредитор зобов`язується надати Позичальнику на умовах Договору грошові кошти в сумі 210000,00 грн (далі Кредит), а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит у сумі 210000,00 грн, а також сплатити відсотки за користуванням Кредитом у розмірі 10,7 % річних у порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором.

Кредит надається строком погашення не пізніше 20 січня 2023 року на придбання (набуття) у власність окремої квартири з метою постійного проживання, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 11-13/.

Виконання Позичальником зобов`язань за цим Договором, в тому числі й додатковими угодами до нього, забезпечується іпотекою нерухомого майна житлового призначення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (далі Предмет іпотеки), визначеного в Іпотечному договорі від 21 квітня 2008 року /а.с. 7-10/.

Згідно з договором купівлі-продажу, укладеним 21 квітня 2008 року між ОСОБА_2 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) Продавець передав квартиру у власність Покупцю, а Покупець прийняв у власність і сплатив за неї обумовлену грошову суму. Квартира, що відчужується за цим договором, знаходиться в АДРЕСА_1 . Продаж зазначеної квартири за домовленістю сторін вчиняється за 210000 грн. Вказаний договір 21 квітня 2008 року був посвідчений ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу (зареєстровано в реєстрі за № 730) /а.с. 5/.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, сформованого 15.03.2010 Комунальним підприємством Львівської обласної ради «»Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за № 25573585, квартира в АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 /а.с. 6/

Відповідно до іпотечного договору, укладеного 21 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк» «Актив-банк» (далі Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (далі Іпотекодавець), Іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язань, що випливає з договору про іпотечний кредит, передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно житлового призначення, а сааме: квартиру загальною площею 48,6 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 7-9/.

21 квітня 2008 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Бораковською О.Я. на підставі статті 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням вказаного іпотечного договору було накладено заборону відчуження зазначеної в договорі квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачу ОСОБА_1 , до припинення іпотечного договору /а.с. 9-10/.

Як зазначає позивач, на виконання договору про іпотечний кредит від 21.04.2008 ним було повністю погашено заборгованість у розмірі 210000,00 грн, що частково підтверджується долученими до позовної заяви квитанціями № 16955 від 20.05.2009 на суму 195762,72 грн, №16958 від 20.05.2009 на суму 315,00 грн та № 16960 від 20.05.2009 на суму 1665,65 грн /а.с. 14/.

Таким чином, документально підтверджено, що на погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 1307.1.08/Д(І)-100 від 21.04.2008 позивачем було сплачено 197743,37 грн.

На початку червня 2023 року позивач звертався до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Бораковської О.Я. з проханням припинити дію іпотеки у зв`язку з повним виконанням зобов`язань за договором про іпотечний кредит та відсутністю реєстрації самого іпотекодержателя, а саме: банку, з яким укладався договір, оскільки такий ліквідовано без визначення правонаступника, але йому було відмовлено.

З метою отримання відомостей щодо наявності заборгованості за договором про іпотечний кредит позивач звертався з листами до установи, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, а саме: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а також до Національногобанку України, який є зберігачем документів неплатоспроможних та ліквідованих банків.

З відповідей за результатми розгляду звернень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за № 49-036-12501/22 від 14.12.2022 та № 49-036-1285/24 від 06.02.2024 вбачається, що на виконання приписів статті 52-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» здав, а архів Національного банку України прийняв на зберігання всі документи Банку за 2001-2019 роки, а також довідковий апарат до них. Згідно з частиною другою статті 53 Закону з метою завершення процедури ліквідації та припинення ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» як юридичної особи виконавча дирекції Фонду 21.12.2019 рішенням № 3287 затвердила ліквідаційний баланс Банку станом на 21.12.2019 та звіт про завершення процедури ліквідації ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК», а отже, відповідно до частини третьої статті 53 Закону ліквідаційна процедура Банку вважається завершеною. Фондом використовується програмний комплекс «Єдина операційна інформаційна система Фонду гарантування вкладів фізичних осіб», який становить собою організаційно-технічну систему, призначену для комплексної автоматизованої банківської діяльності неплатоспроможних банків, ліквідація яких здійснюється Фондом. Будь-яка інформація щодо заборгованості ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перед ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» в ЄОІС відсутня. З урахуванням зазначеного вище зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відповідно до інформації, наявної у володінні та розпрядженні Фонду, перед ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» станом на запровадження тимчасової адміністрації в Банку (03.09.2014) були відсутні /а.с. 16-17/.

Згідно з відповіддю Національного банку України за результатми розгляду заяви позивача за № 20-0006/3995 від 18.01.2023 на виконання вимог статті 52-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб передав, а Національний банк прийняв документи неплатоспроможного ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» на зберігання. В описах архівних справ Банку кредитна справа, кредитний/іпотечний договір на ім`я ОСОБА_1 не зазначені та на архівне зберігання ліквідатором Банку до Національного банку не передавалися. У звіті Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про завершення ліквідаційної процедури ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» станом на 21.12.2019 та акті формування ліквідаційної маси станом на 21.05.2015 відсутня інформація про кредит ОСОБА_1 . Національний банк не є правонаступником ліквідованого ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК», а здійснює зберігання документів такого банку відповідно до статті 52-1 Закону, тому може надати у передбаченому законодавством порядку лише копії документів, які передані на зберігання, в разі наявності, та/або повідомити інформацію, яка міститься у цих документах /а.с. 18-19/.

Відповідні фактичні обставини, на переконання суду, підтверджують належне виконання позивачем свого зобов`язання за договором про іпотечний кредит від 21.04.2008, про що свідчить відсутність у Фонді гарантування вкладів фізичних осіб інформації щодо такого договору, укладеного між ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» та ОСОБА_1 , а також те, що у Національному банку України, який прийняв від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб документи неплатоспроможного ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК на зберігання, кредитна справа ОСОБА_1 в описах архівних справ Банку не зазначена та на архівне зберігання до Національного банку України не передавалася, в архівних справах Банку інформація щодо договору від 21.04.2008 про іпотечний кредит відсутня.

Водночас відповідач Фонд гарантування вкладів фізичних осіб жодним чином не спростував факту повного виконання позивачем своїх зобов`язаннь за договором про іпотечний кредит від 21.04.2008 перед ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК».

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з відмовою нотаріуса скасувати обтяження та їх реєстрацію за іпотечним договором від 21.04.2008, укладеним між ВАТ «Комерційний бан «Актив-банк» та ОСОБА_1 , у зв`язку з повним виконанням ним зобов`язань за договором про іпотечний кредит від 21.04.2008.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України установлено, що суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як визначено ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Виходячи зі змісту ст. 526, 599 ЦК України, зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

За змістом ч. 1 ст. 593 ЦК України у разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.

Відповідно до ч. 4 ст. 593 ЦК України припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації боржника - юридичної особи, яка виступає боржником у такому зобов`язанні, не припиняє права застави (іпотеки) на майно, передане в заставу боржником та/або майновим поручителем такого боржника, якщо заставодержатель до ліквідації боржника - юридичної особи реалізував своє право щодо звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) шляхом подання позову або пред`явлення вимоги.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється зокрема, у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з п. 3.4 іпотечного договору від 21.04.2008 іпотека припиняється виконанням у повному обсязі зобов`язань, а також в інших випадках, передбачених законодавством України.

За приписами статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Основне зобов`язання за договором про іпотечний кредит № 1307.1.08/Д(І)-100 від 21.04.2008 виконано позивачем у зв`язку з повним погашенням ним всієї суми заборгованості за цим договором, отже, таке зобов`язання припинилось на підставіст. 593 ЦК України, внаслідок чого припинилось право застави (іпотеки).

У рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, щостаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтями 6, 13 Конвенції, ратифікованої Верховною Радою України Законом від 17.07.1997 №475/97-ВР.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначено, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Усі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Водночас, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (п. 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (провадження № 12-187гс18) та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Обраний заявником спосіб захисту має гарантувати практичну та ефективну можливість захисту порушеного права.

Виходячи з викладеного, суд доходить висновку, що виконання позивачем зобов`язань за договором про іпотечний кредит підтверджено належними доказами у справі, а тому припинилося і кредитне зобов`язання, що зумовлює припинення іпотеки з огляду на її похідний характер.

Принцип непорушності права власності, гарантований Конституцією України, узгоджується з Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частиною 1статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом статей 317 і 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Запис про заборону на відчуження об`єкта нерухомого майна у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна порушує право позивача на розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцезнаходженням житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна або за місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладає заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, іншої юридичної особи про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); за зверненням органу опіки та піклування з метою захисту особистих і майнових прав та інтересів дитини, яка має право власності або проживає у жилому будинку, квартирі, іншому приміщенні, на відчуження якого накладається заборона; при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Згідно з п. 5.1 Глави 15 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання; після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу відкриття спадщини на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Якщо заборону знімає нотаріус, який її не накладав, він направляє за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладання заборони, повідомлення про зняття заборони.

У випадках, передбачених частиною першоюстатті 537 Цивільного кодексу України, нотаріус може зняти заборону відчуження заставленого майна за заявою боржника (п. 5.2 Глави 15 Розділу II Порядку).

Пунктом 6.1 Глави 15 Розділу II Порядку передбачено, що про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна.

Отже, законодавством передбачено підстави та порядок зняття заборони відчуження нерухомого майна.

Враховуючи необхідність документального закріплення підстав зняття нотаріусом заборони відчуження нерухомого майна (нотаріус не може зняти заборону без офіційного звернення), у разі особистого звернення до нотаріуса осіб, які є ініціаторами зняття заборони, та мають на це необхідні права та повноваження, нотаріусу слід відбирати від таких осіб відповідну заяву, в якій міститиметься прохання про зняття заборони відчуження нерухомого майна та до якої додаються необхідні підтверджуючі документи.

При одержанні заяви та підтверджуючих документів, на виконання п. 6.1 Глави 15 Розділу II вказаного Порядку нотаріус реєструє таку заяву в журналі реєстрації вхідних документів та робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна.

Після зняття заборони відчуження нерухомого майна нотаріус, який зняв заборону, може провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони).

Тобто, у процедурі зняття заборони первинними є дії щодо завершення початої нотаріальної дії з накладення заборони (з проставленням відміток у відповідному реєстрі та алфавітній книзі та проставленням відмітки на правочині) та лише після цього можливе внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо припинення заборони.

Суд звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 (п. 43) висловлено правовий висновок, відповідно до якого за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 14.02.2018 у справі № 910/16461/16; також у пункті 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 522/407/15-ц).

З припиненням застави фактично припиняється обтяження нерухомого майна заставою, адже всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні.

Отже, обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджуються наданими суду письмовими доказами, обраний спосіб захисту його права відповідає змісту суб`єктивного права та характеру його порушення, а позовні вимоги ґрунтуються на положеннях закону, якими урегульовано спірні правовідносини.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

Суд погоджується з аргументами позивача, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відтак, cуд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку про доведеність тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, а саме: про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки на даний час відсутні невиконані кредитні зобов`язання позивача перед ПАТ «КБ «Актив-банк» як особою в інтересах якої накладено обтяження, а тому існування заборони на нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , є безпідставною і такою, що порушує охоронювані законом майнові права позивача на розпорядження цим майном. Крім цього, вимоги позивача про припинення іпотеки та скасування обтяження нерухомого майна іпотекою є взаємопов`язаними і такими, що випливають одна з одної, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо судових витрат.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 264ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд зобов`язаний розглядати справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Відтак судові витрати слід віднести на рахунок позивача на його вимогу.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 висловив висновок про застосування норми права та вказав, що для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм.

Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону та правові висновки, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 17.07.2024, є та дату, на яку було призначено розгляд справи, 17.07.2024, а датою складення повного тексту судового рішення 29.07.2024.

Керуючись ст. 10, 12, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати обтяження та їх реєстрацію за іпотечним договором від 21.04.2008, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний Банк «Актив-банк» та ОСОБА_1 .

Припинити іпотеку за іпотечним договором від 21.04.2008, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний Банк «Актив-банк» та ОСОБА_1 , на нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачами протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено судом 29.07.2024.

Суддя Л.В.Гула