Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" серпня 2024 р. селище Тиврів 145/1494/19

2/145/16/2024

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

при секретарі Крикливій М.С.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області про визнання права власності на земельні ділянки за набувальною давністю,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що йому на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння АДРЕСА_1 від 24 грудня 2002 року належить житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_2 . Право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстроване за ним в КП «ВООБТІ» за №2449, запис від 10.01.2003.

Вищевказане нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці розміром 0,1284 га по АДРЕСА_2 .

Маючи бажання приватизувати вищевказану земельну ділянку, він неодноразово звертався до Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області та розробив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Вирішити вказане питання в позасудовому порядку немає можливості, оскільки рішенням 38 сесії 7 скликання Гніванської міської ради від 25 червня 2019 року зобов`язано його звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки комунальної власності, яка передбачається для забезпечення проїзду нібито до території ЗОШ №3 м. Гнівань та попереджено його про те, що приватизація присадибної ділянки можлива лише у виділених межах, а саме площею 0,06 га.

Просить визнати за ним в порядку набувальної давності право власності на земельні ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд розміром 0,1000 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,0284 га по АДРЕСА_2 ; судові витрати залишити за ним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити з підстав, наведених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала, просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , з підстав, викладених у відзиві.

Свідок ОСОБА_3 показала суду, що вона начальник відділу земельних та житло-комунальних питань Гніванської міської ради. Земельна ділянка, на яку позивач бажає визнати право власності, є проїздом загального користування. Міською радою ділянку приватизовано, вирішено не передавати у її у приватну власність, оскільки доступ до приватної власність окремих громадян можливий лише через цю земельну ділянку. ОСОБА_1 самовільно захопив землю, поставив загорожу та захаращує ділянку. Рішенням сесії його зобов`язано звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки комунальної власності, що досі не виконано.

Свідок ОСОБА_4 показала суду, що проживає в АДРЕСА_3 , є сусідкою позивача. Зазначає, що між сусідом та школою має бути дорога, а ОСОБА_1 її зайняв.

Свідок ОСОБА_5 показала суду, що її земельна ділянка сусідня із земельною ділянкою ОСОБА_1 . Позивач перекрив дорогу і сусіди також не можуть попасти на свої земельні ділянки.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Відповідно до ч.1 ст.119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно протягом п`ятнадцяти років користуються земельною ділянкою, але не мають документів, що засвідчують наявність у них прав на зазначену земельну ділянку, можуть звернутися до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу такої земельної ділянки у їхню власність.

Відповідно до п. 9 ППВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось паротягом всього строку набувальної давності. Аналогічна позиція суду закріплена у постанові ВС у справі №920/999/16 від 09.07.2016.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_2 , що стверджується свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння №129 від 24 грудня 2002 року (а.с.6). Право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстроване за ним в КП «ВООБТІ» за №2449, запис від 10.01.2003.

Земельна ділянка по АДРЕСА_2 кадастровий номер :01:034:0270 площею 0,7782 га належить до земельних ділянок загального користування, які використовуються як вулиці, майдани, проїзди, дороги, набережні, що стверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-023 від 10.05.2023 (а.с.154-157), технічним паспортом на автомобільну дорогу (а.с.159-165).

Рішенням 38 сесії 7 скликання Гніванської міської ради від 25 червня 2019 року (а.с.14), розглянувши заяву жителів АДРЕСА_2 про забезпечення проїзду до їх земельних ділянок та заборону приватизації земельної ділянки ОСОБА_1 , вирішено забезпечити проїзд до земельних ділянок жителів АДРЕСА_2 по земельній ділянці шириною 4 метри, яка прилягає до території ЗОШ № НОМЕР_1 та ділянки ОСОБА_1 ; зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки комунальної власності, яка передбачається для забезпечення проїзду, від паркану та навісів, збудованих самовільно; попереджено ОСОБА_1 про те, що приватизація присадибної ділянки можлива лише у виділених межах, а саме площею 0,06 га.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_1 самовільно захопив земельну ділянку комунальної власності, а саме: проїзд до земельних ділянок приватних осіб та землекористувачів ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , та інших що розташовані по АДРЕСА_2 .

З метою влаштування проїзду загального користування до вищезазначених землеволодінь дана земельна ділянка нікому не надавалась. Відповідно до викопіювання з публічної карти (а.с.49), земельна ділянка, яку самовільно захопив ОСОБА_1 є частиною АДРЕСА_2 .

Земельні ділянки вузькі та заїхати з іншого боку, а саме з вулиці Перемоги, немає можливості, тому з метою забезпечення в`їзду та виїзду з АДРЕСА_2 існував єдиний можливий проїзд. Через дану перешкоду, а саме самовільно загороджену частину вулиці ОСОБА_1 , власники землеволодінь вимушені були тривалий час рухатися автомобілями через подвір`я школи, створюючи небезпеку для дітей. В зв`язку з самовільно загородженою ОСОБА_1 частиною вулиці власники земельних ділянок втратили можливість заїзду до своїх ділянок.

Власники та землекористувачі постійно скаржаться на адресу міської ради щодо усунення перешкоди в користуванні земельними ділянками. Частина земельних ділянок уже приватизована, заїзд офіційно залишений з АДРЕСА_2 , що відображено на викопіюванні з публічної карти України.

Спірні питання неодноразово розглядались на засіданні депутатської комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою, на яких члени комісії одноголосно стверджували про те що ОСОБА_1 самовільно захопив земельну ділянку комунальної власності, а саме: проїзд до земельних ділянок приватних осіб власників та землекористувачів гр. ОСОБА_6 , гр. ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_7 , гр. ОСОБА_5 , та інших що розташовані по АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття проїзду громадського користування (а.с.55-58), однак він і надалі продовжує користуватись проїздом з порушенням всіх вимог законодавства.

Відповідно до будівельного паспорту на забудову земельної ділянки, гр. ОСОБА_1 під забудову була виділена земельна ділянка площею 0,0650 га, (а.с.50-54) але під час обмірів в натурі на місцевості виявилось що вона збільшилась на 0,0450 га, в результат чого площа земельної ділянки стала 0,11 га.

Крім того, відповідно до ст. 119 ЗКУ земельна ділянка може бути передана у власність за давністю користування тільки при умові добросовісного користування нею, а на захопленій земельній ділянці, частині АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 складує матеріали не придатні для використання, які він привозить з сміттєзвалища (у великій кількості побутові відходи, а саме відходи дерев`яні, пляшки, мішки з сміттям, та інше, (фотоматеріали а.с.69-70), що є порушенням правил благоустрою міста та правил пожежної безпеки, а також пряма загроза здоров`ю учнів, які знаходяться, за парканом на шкільному подвір`ї.

Крім того, згідно рішення 38 сесії Гніванської міської ради 7 скликання від 25 червня 2019 року № 942 «Про розгляд заяви жителів вул. Довженка щодо забезпечення проїзду до земельних ділянок», враховуючи пропозиції постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою, було прийнято рішення про забезпечення проїзду до земельних ділянок жителів АДРЕСА_2 по земельній ділянці шириною 4 метри, яка прилягає до території ЗОШ № НОМЕР_1 та ділянки гр. ОСОБА_1 , тобто пропозиція поступила звільнити земельну ділянку на 0,0084 га. Але ОСОБА_1 ігнорував дані рішення, тому було прийнято рішення 40 сесії Гніванської міської ради 7 скликання від 11 вересня 2019 року № 1022 на ОСОБА_1 накладено зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності, яка йому не надавалась, а передбачалась для забезпечення проїзду.

ОСОБА_1 попереджено про те, що приватизація присадибної земельної ділянки можлива лише в межах виділеної земельної ділянки, згідно будівельного паспорту на забудову земельної ділянки, а саме площею 0,065 га.

Згідно рішення 40 сесії Гніванської міської ради 7 скликання від 11 вересня 2019 року № 1022 «Про розгляд заяви жuтелів вул. Довженка щодо забезпечення проїзду до земельних ділянок», враховуючи пропозиції постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою, повторно було прийнято рішення щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на безоплатну приватизацію присадибної земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_2 , площею 0,1200 га під належним йому житловим будинком в зв`язку з тим, що відповідно до будівельного паспорту на забудову земельної ділянки площа виділеної земельної ділянки становить 0,0650 га, а під час обмірів в натурі на місцевості вона становила на 0,0450 га.

Вирішено, що приватизацію земельної ділянки ОСОБА_1 можливо здійснити відповідно до вимог будівельного паспорту на забудову та вимог земельного законодавства площею 0,0650 га.

Виходячи зі змісту ст.344 ЦК України, обставинами, які мають значення при вирішенні справи про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, є законний об`єкт володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Суд вважає, що оскільки позивач ОСОБА_1 самовільно заволодів спірною земельною ділянкою, яка є частиною земельної ділянки комунальної власності, яка повинна використовуватися для забезпечення проїзду, а тому ОСОБА_1 не набув права власності за набувальною давністю на дану земельну ділянку.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76, 81, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 328, 344 ЦК України, ст.119 ЗК України, п. 9 ППВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», суд

ухвалив:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 16 серпня 2024 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не буде вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подана протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя Ратушняк І. О.