ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року

м. Київ

справа № 756/13821/21

провадження № 61-5960св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьоїсудової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Петрова Є. В.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Пророка В. В., Ситнік О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, Київська міська рада, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 березня 2024 року у складі колегії суддів: Кулікової С. В., Музичко С. Г., Болотова Є. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради, ОСОБА_2 , в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

У червні 2023 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , в якій просила суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , посвідчений 03 грудня 2013 року державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Кравцем Я. М. за № 6-741.

Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Оболонський районний суд міста Києва ухвалою від 19 червня 2023 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним визнав неподаним та повернув заявнику разом із доданими до нього додатками.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції про повернення зустрічної позовної заяви, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Київський апеляційний суд ухвалою від 14 липня 2023 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 19 червня 2023 року повернув особі, яка її подала.

Повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 19 червня 2023 року про повернення зустрічної позовної заяви, суд апеляційної інстанції керувався тим, що приписами статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не передбачено оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову у прийнятті зустрічного позову окремо від рішення суду.

Верховний Суд постановою від 24 січня 2024 рокукасаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив. Ухвалу Київського апеляційного суду від 14 липня 2023 року скасував, справу направив для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції мотивував постанову тим, що, керуючись змістом положень частини шостої статті 185, частин другої, третьої статті 194, пункту 15.10 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ухвала суду першої інстанції про повернення зустрічної позовної заяви підлягає апеляційному оскарженню відповідно до пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України.

Із урахуванням наведеного висновок апеляційного суду щодо наявності підстав для повернення апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 19 червня 2023 року про повернення зустрічної позовної заяви є необґрунтованим.

Київський апеляційний суд ухвалою від 19 лютого 2024 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 19 червня 2023 року залишив без руху та надав п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, а саме заявнику необхідно було подати до суду копії апеляційних скарг та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Київський апеляційний суд ухвалою від 20 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 19 червня 2023 року визнав неподаною і повернув заявнику.

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції керувався тим, що, отримавши 01 березня 2024 року копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, заявник не виконала у наданий строк зазначені в ній вимоги.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У квітні 2024 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 20 березня 2024 року і направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 подала на підставі абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України і мотивувала тим, що вона не отримувала копію ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху.

ЦПК України не зобов`язує заявника двічі подавати до суду копії апеляційних скарг та доданих письмових матеріалів.

Стверджує, що вона долучала до апеляційної скарги копії апеляційних скарг та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи, що підтверджується описом вкладення до цінного листа, а тому суд апеляційної інстанції залишив без руху та повернув її апеляційну скаргу за відсутності будь-яких недоліків цієї скарги, що є порушенням вимог статей 356, 357 ЦПК України.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 29 травня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали з Оболонського районного суду міста Києва.

12 червня 2024 року справа № 756/13821/21 надійшла до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 03 липня 2024 року призначив справу до судового розгляду.

Фактичні обставини, з`ясовані судами

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради, ОСОБА_2 , в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 1-8).

У червні 2023 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , в якій просила суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , посвідчений 03 грудня 2013 року державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Кравцем Я. М. за № 6-741 (том 1, а. с. 184-189).

Оболонський районний суд міста Києва ухвалою від 19 червня 2023 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним визнав неподаним та повернув заявнику разом із доданими до нього додатками (том 1, а. с. 193, 194).

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції про повернення зустрічної позовної заяви, ОСОБА_2 у липні 2023 року подала апеляційну скаргу (том 1, а. с. 196-199).

Київський апеляційний суд ухвалою від 14 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 19 червня 2023 року повернув особі, яка її подала (том 1, а. с. 203, 204).

Верховний Суд постановою від 24 січня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив. Ухвалу Київського апеляційного суду від 14 липня 2023 року скасував, справу направив для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції (том 2, а. с. 37-39).

Київський апеляційний суд ухвалою від 19 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 19 червня 2023 року залишив без руху та надав п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, а саме заявнику необхідно було подати до суду копії апеляційних скарг та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи (том 2, а. с. 42).

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 359, копію ухвали Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року заявник отримала 01 березня 2024 року (том 2, а. с. 44).

Київський апеляційний суд ухвалою від 20 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 19 червня 2023 року визнав неподаною і повернув заявнику (том 2, а. с. 45).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема, ухвалу суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава - учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції», заява № 12964/87, § 59).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97 проти України»).

Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише регламентованим, але й реальним. Надмірний формалізм під час вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 356 ЦПК України.

Згідно з частиною другою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-третьої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд у такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно з частиною восьмою статті 357 ЦПК України копія ухвали про повернення апеляційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 272 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення апеляційної скарги разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія апеляційної скарги залишається в суді апеляційної інстанції.

У справі, яка переглядається, вперше апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 19 червня 2023 року було повернуто заявнику на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 14 липня 2023 року, яку Верховний Суд постановою від 24 січня 2024 року скасував, а справу направив для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

При цьому супровідним листом Київського апеляційного суду, вихідна дата якого - 14 липня 2023 року, підтверджується, що копія ухвали від 14 липня 2023 року разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами була повернута ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_2 (том 1, а. с. 205).

Після повторного надходження справи Київський апеляційний суд ухвалою від 19 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 19 червня 2023 року залишив без руху, оскільки у справі були відсутні апеляційна скарга та додані до скарги матеріали відповідно до кількості учасників справи. Суд надав заявнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 359, копію ухвали Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року заявник отримала 01 березня 2024 року, однак не виконала у наданий строк зазначені в ній вимоги.

З огляду на це безпідставними є доводи ОСОБА_2 про те, що вона не отримувала копію ухвали Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року, у зв`язку з чим була позбавлена можливості своєчасно усунути недоліки.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункт 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).

Отримавши ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, особа зобов`язана відреагувати на таку ухвалу суду. Якщо заявник не встигає цього зробити до закінчення строку, наданого судом або встановленого законом на усунення недоліків, він може звернутися до суду із заявою про продовження або поновлення вказаного строку.

ЄСПЛ зауважує, що сторона, яка задіяна під час судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання (рішення ЄСПЛ від 21 листопада 1995 року у справі «Чірікоста і Віола проти Італії» («Ciricosta and Viola v. Italy», заява № 19753/92)).

Отже, оскільки ОСОБА_2 отримала ухвалу апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху, однак не відреагувала на таку ухвалу суду та не надала копій апеляційної скарги з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, суд апеляційної інстанції правильно визнав скаргу неподаною і повернув її заявнику з підстав, передбачених частиною шостою статті 357 ЦПК України, тобто суд діяв відповідно до норм цивільного процесуального законодавства України та в межах наданих йому повноважень.

При цьому визнання неподаною та повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення, за умови подання належно обґрунтованого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження (частина сьома статті 185 ЦПК України).

Посилання ОСОБА_2 на те, що вона долучала до апеляційної скарги копії апеляційних скарг та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи, не заслуговують на увагу, оскільки апеляційна скарга та додані до скарги документи були повернуті заявнику, про що свідчить супровідний лист Київського апеляційного суду від 14 липня 2023 року. Тому за відсутності у справі апеляційної скарги та доданих до скарги матеріалів суд апеляційної інстанції був неспроможний вирішити питання про відкриття апеляційного провадження.

Отже, наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків апеляційного суду та не дають підстав вважати, що цей суд допустив порушення норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 20 березня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Є. В. Петров
Судді:А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
В. В. Пророк
О. М. Ситнік