КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, -

установив:

У грудні 2023 року ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» звернулося до Оболонського районного суду м. Києваіз позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 10 вересня 2020 року між ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого були майнові інтереси, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу «Renault», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». У відповідності до умов даного Договору, воно взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

16 грудня 2020 року в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Opel», державний номерний знак « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_1 (відповідач) та автомобіля «Renault», державний номерний знак « НОМЕР_1 », що належить ОСОБА_2 .

Внаслідок ДТП застрахованому транспортному засобу «Renault», державний номерний знак « НОМЕР_1 », було завдано механічних ушкоджень.

Вказана ДТП сталася внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху України.

На підставі страхового акту та Договору страхування ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 63402,72 грн.

Цивільно-правова відповідальність автомобіля марки «Opel», державний номерний знак « НОМЕР_2 », була застрахована в ТДВ «СК «КРЕДО», яке сплатило на його користь страхове відшкодування у розмірі 39152,74 грн.

У зв`язку з чим існує недоплачене страхове відшкодування у розмірі 26469,48 грн.

Просило суд, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 26469,48 грн. недоплаченого страхового відшкодування та судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року відмовлено в задоволенні зазначеного вище позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» звернулосядо суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовувало тим, щосуд першої інстанції не врахував, що при розрахунку страхового відшкодування ТДВ «СК «КРЕДО» було застосовано коефіцієнт фізичного зносу, внаслідок чого було розраховано та виплачено страхове відшкодування з урахування приписів стаття 29 Закону №1961-ІУ в рамках договору прямого врегулювання збитків.

Вказує, що скористалося свої правом на звернення до страхової компанії відповідача, а ТДВ «СК «КРЕДО`виплатило суму за договором обов`язкового страхування з урахування фізичного зносу.

Наголошує, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить: 26469,48 грн., яку повинен відшкодувати відповідач.

Крім того, вказує, що суд першої інстанції не дослідив докази, які були надані ним для підтвердження шкоди, яка пов`язана з ДТП та докази, надані на підтвердження розміру страхового відшкодування, яке виплачується за полісом обов`язкового страхування.

Просило суд, скасувати рішенняОболонського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала відзив, в обґрунтування якого зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Вважає, що судом першої інстанції правильно визначено, що наразі у неї не виник обов`язок відповідальності в межах заявленої до стягнення різниці суми фактичної шкоди і виплаченим страховим відшкодуванням, оскільки понесені позивачем витрати на відновлення пошкодженого та застрахованого транспортного засобу не виходять за межі встановлених страховиком винної особи (третьою особою) лімітів відповідальності, що відповідно стало підставою для відмови у задоволенні позову оскільки такі вимоги фактично заявлені до неналежного відповідача.

Просила суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, щовідповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 24 березня 2021 року № 752/5401/21, 16 грудня 2020 року ОСОБА_2 в м. Києві, керуючи автомобілем «Opel», державний номерний знак « НОМЕР_2 », внаслідок порушення Правил дорожнього руху України здійснив зіткнення з автомобілем марки «Renault», державний номерний знак « НОМЕР_1 », що призвело до пошкодження вказаних т/з.

10 вересня 2020 року між ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого були майнові інтереси, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу «Renault», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». У відповідності до умов даного Договору, позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу «Opel», державний номерний знак « НОМЕР_2 », була забезпечена за полісом № 182160466 в ТДВ «СК «КРЕДО». Ліміт майнової відповідальності становить 130000 грн.

Позивач ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» виплатив потерпілому ОСОБА_2 страхове відшкодування у загальному розмірі 63402,72 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №744798 від 26 січня 2021 року, №745290 від 28 січня 2021 року та №782607 від 25 травня 2021 року.

Відповідно до платіжного доручення №5120 від 09 серпня 2021 року страховик відповідача ТДВ «СК «КРЕДО» сплатило на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 39152,74 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-майнова відповідальність відповідача застрахована з лімітом до 130000грн, у той час як завдані позивачу збитки складають менше вказаної суми, враховуючи, що позовних вимог до страховика позивачем не заявлено, не обґрунтовано та не підтверджено відповідними доказами, з яких саме підстав страхове відшкодування необхідно стягувати безпосередньо з винуватця ДТП.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За змістом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а за шкоду, завдану в наслідок дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

За загальним принципом, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (ч. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування»).

Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Одночасно за положеннями ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що «…Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20))».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (провадження №14-95цс20) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Отже, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст. 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст. 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку підстави для покладення відповідальності на страхувальника відсутні».

Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 641/10491/15-ц (провадження № 61-12709св21).

Також у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що норми яка б визначала особливості відповідальності осіб, які застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».

Доводи апеляційної скарги про те, що при розрахунку страхового відшкодування ТДВ «СК «КРЕДО» було застосовано коефіцієнт фізичного зносу, внаслідок чого було розраховано та виплачено страхове відшкодування з урахування приписів ст. 29 Закону №1961-ІУ, колегія суддів відхиляє, оскільки ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції позивачем не було надано доказів того, що ТДВ «СК «КРЕДО» було здійснено розрахунок страхового відшкодування із застосуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля.

Крім того, не надано суду відомостей щодо того, чому страховик відповідача не здійснив виплату страхового відшкодування в повному обсязі в розмірі 63402, 72 грн.

Зважаючи на вищевикладене, для покладення на відповідача обов`язку відшкодування позивачу шкоди в порядку регресу, останній мав б надати до суду належні та допустимі докази різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В той же час жодної з вищеперерахованих обставин належним чином в ході розгляду справи доведено не було, оскільки до суду не було представлено належних та допустимих доказів розміру різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яку повинен сплатити відповідач. Судом першої інстанції в повній мірі та належним чином було досліджено усі представлені з цього приводу до суду докази, їм була дана належна детальна оцінка, за результатами чого суд прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог. Не було представлено таких доказів й до апеляційного суду, а доводи апеляційної скарги фактично повторюють вже оцінену судом позицію позивача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба