16.08.2024 Справа № 469/289/23
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року с-ще Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючої - судді Гапоненко Н.О.,
за участю секретаря судового засідання - Потриваєвої М.А.
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 - не з`явилась,
представник позивача ОСОБА_2 - не з`явилась,
відповідач ОСОБА_3 - не з`явився,
представник третьої особи ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» - не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ,-
23 березня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, представник позивача надала до суду клопотання про проведення судового засідання без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3 та представник третьої особи ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином; відповідач відзив на позовну заяву не надав.
За таких обставин суд постановив ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
З досліджених судом доказів вбачається, що сторони 14 липня 2005 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Березанського районного управління юстиції Миколаївської області уклали шлюб, який 28 травня 2009 року розірвано, що підтверджено свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.10, 11).
Право власності ОСОБА_3 на квартиру зареєстровано 06 березня 2006 року зареєстровано Березанською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, що підтверджено Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.15), Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 324123749 від 27 лютого 2023 року; приватним нотаріусом винесено заборону та внесено відповідні відомості в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.16-17).
Між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 09 березня 2006 року укладено кредитний договір № 05/03/06-840 К 033, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит на суму 8813 доларів США на придбання квартири (а.с.18-20).
З метою забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань за кредитним договором 09 березня 2006 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, зареєстрований 09 березня 2006 року приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області в реєстрі за № 281, предметом якого є квартиразагальною площею 57,40 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та є власністю ОСОБА_3 (а.с.21-22).
Крім того, з метою забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_3 своїх зобов`язань між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір поруки (а.с.20).
Статтею 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
За змістом ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
У частині 1 статті 63 СК України вказано, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.
Будь-яких належних та допустимих доказів того, що спірна квартира була придбана за особисті кошти відповідача, суду надано не було.
Таким чином, на спірну квартиру поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Згідно з ч.1 ст.69 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ст. 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між сторонами або шлюбним договором.
Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (частини перша, друга статті 65 СК України).
Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).
За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку», частини 1 статті 572 ЦК України та частини 1 статті 575 ЦК України іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.
Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» установлено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Верховний Суд у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 359/441/20 (провадження № 61-6735св22) виснував, що якщо в іпотеку передано майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та на момент такої передачі зареєстровано на праві власності за одним із подружжя, то наступний поділ цього майна з визначенням часток кожного із подружжя, не припиняє іпотеку. Положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. У свою чергу поділ спільного майна між подружжям, в тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону.
Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2020 року у справі №320/3072/18 (провадження №61-5819св19) звернув увагу, що наявність боргів подружжя та виникнення зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, не змінює статусу спільності набутого за час шлюбу майна за позичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї, а саме на придбання цього майна.
Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За приписами ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Таким чином, оскільки спірна квартира придбана сторонами під час спільного проживання, вона є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і незважаючи та те, що квартира перебуває в іпотеці та на момент передачі в іпотеку зареєстрована на праві власності за відповідачем, поділ квартири з визначенням часток кожного із подружжя відповідно до вимог закону є можливим. Згідно з нормами ст.372 ЦК України, ст.70 СК України, частки сторін є рівними та становлять по частці від спільної сумісної власності.
Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано суду письмові докази: витяг із договору про надання правничої (правової) допомоги № 23/22 від 14 жовтня 2022 року (а.с.40), ордер адвоката серії ВЕ №1082623 від 14 жовтня 2022 року (а.с.41), додаткову угоду від 21 березня 2023 року до договору про надання правничої (правової) допомоги № 23/22 від 14 жовтня 2022 року, укладену між позивачем та адвокатом Дорошенко А.В. з переліком послуг, які надаються адвокатом (а.с.42), акт приймання-передачі наданих послуг від 21 березня 2023 року (а.с.43), квитанцію до прибуткового касового ордера №2 від 21 березня 2023 року про сплату на користь ОСОБА_2 7246,80 грн. (а.с.44).
Згідно з додатковою угодою, вартість витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, становить 805,20 грн. за 1 годину роботи адвоката; представництво клієнта в суді (загальна тривалість участі адвоката в судовому засіданні, яка триватиме приблизно 4 години) становить 2х805,20 = 1610,40 грн..
Заперечень проти визначеної позивачем суми витрат на надання правничої (правової) допомоги та її обгрунтованості відповідачем не надано, тому суд вважає обгрунтованими вимоги позивача щодо стягнення вказаної суми.
У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позов задовольнити у повному обсязі.
Визнати спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 57,40 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м..
Поділити спільне сумісне майно подружжя між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності на частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за кожним.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: