єдиний унікальний номер справи 546/374/24
номер провадження 2/546/254/24
14 серпня 2024 року м. Решетилівка
Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Зіненка Ю.В., за участі секретарки судового засідання Гудзенко С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Хворост Дарія Михайлівна, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Шевченківської районної в м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,-
У травні 2024 року до суду звернулася представниця позивачки з вищезазначеним позовом. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 є дочкою відповідачки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_3 народилася дочка ОСОБА_5 . 03 листопада 2012 ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_3 », у зв`язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_2 , від якого мають дитину ОСОБА_7 . У подальшому між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 було розірвано шлюб. 06 квітня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_8 уклали шлюб, у зв`язку з чим ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_2 ». Від вказаного шлюбу народилася дочка ОСОБА_10 . У подальшому між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 було розірвано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 померла. Позивачка ОСОБА_1 наголошує, що малолітній ОСОБА_7 проживав за матір`ю та перебував на її утриманні до смерті ОСОБА_11 . Майже з самого народження ОСОБА_7 . відповідач припинив надавати ОСОБА_11 допомогу для утримання сина та не приймав участі у вихованні сина, проживав окремо від дружини та дитини. ОСОБА_11 десять років не бачив сина та не цікавився його життям. Після смерті ОСОБА_11 малолітній ОСОБА_7 проживає однією сім`єю з позивачкою та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Малолітній ОСОБА_7 має право на отримання пенсії по втраті годувальника, але батько не звертався до Пенсійного фонду України та не оформив цю допомогу для сина. Як вказано у позові, інші діти дочки позивачки також проживають з ОСОБА_1 . Позивачка має у власності нерухоме майно та забезпечує дітей житлом, матеріально їх утримує разом зі своїм чоловіком та сином ОСОБА_12 . Малолітній ОСОБА_7 потребує постійного лікування і через те, що його батько не займається вихованням та піклуванням, фактично лише ускладнює процес догляду за дитиною, оскільки без його дозволу неможливо ні укласти договір з лікарем, ні транспортувати дитину та проводити лікування.
Ухвалою судді від 10 травня 2024 року у справі відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання на 03 червня 2024 року.
03 червня 2024 року ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті на 23 липня 2024 року.
У судовому засіданні 23 липня 2024 року позивачка ОСОБА_1 та її представниця Хворост Д.М. , посилаючись на викладені у позові обставини, просили позовні вимоги задовольнити.
У зв`язку з відсутністю висновку органу опіки та піклування судове засідання було відкладене на 14 серпня 2024 року.
У судове засідання 14 серпня 2024 року позивачка та її представниця не з`явилися, 14 серпня 2024 року представниця позивачки подала до суду заяву, у якій просить справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 112).
Відповідач у судове засідання 23 липня 2024 року та 14 серпня 2024 року не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином (а.с. 94, 112). Відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому ЦПК України, не подав.
У судове засідання 14 серпня 2024 року не з`явився представник третьої особи, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі (а.с. 108).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зважаючи на викладене, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить висновку, що позов про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 16).
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уклала шлюб з ОСОБА_2 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_3 » (а.с. 17, 19). ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьками якого у копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (а.с. 18). Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 грудня 2014 року, яке набрало законної сили 05 січня 2014 року, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 20).
06 квітня 2016 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було укладено шлюб, у зв`язку з чим ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_2 » (а.с. 21).
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 22).
Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із чоловіком ОСОБА_4 , сином ОСОБА_12 , онукою ОСОБА_5 , онуком ОСОБА_7 та онукою ОСОБА_10 , що підтверджується копією довідки, виданої 26 січня 2024 року головою правління ЖБК «За рулем» Петраш Т.М. (а.с. 24).
Згідно копії характеристики учня 5 класу Пальчиківського навчально-виховного комплексу ОСОБА_7 , 2013 року народження, дитина проживає разом з дідусем та бабусею, які приділяють належну увагу навчанню та вихованню, беруть участь у шкільному та особистому житті дитини, спілкуються з вчителями, класним керівником учня (а.с. 29).
Як зазначено у копії довідки № 29, виданої 22 січня 2024 року Пальчиківським навчально-виховним комплексом Полтавської міської ради, з 01 січня 2024 року батько ОСОБА_2 у школу з питань навчання та виховання сина ОСОБА_7 не звертався (а.с. 30).
Позивачка ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 33). Також, позивачка ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності володіють житловим будинком за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією витягу № 24423306 від 11 листопада 2009 року, виданого Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» (а.с. 35).
Також, до позову було додано копію довідки про доходи ОСОБА_4 , згідно з якою за період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року останній отримав 124705,45 грн доходу, копію довідки про доходи ОСОБА_12 , згідно з якою за період з 01 липня 2023 року по 31 грудня 2023 року останній отримав 540927,28 грн доходу (а.с. 36, 37).
24 липня 2024 року до суду надійшов висновок Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, як органу опіки і піклування, затверджений рішенням Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради від 23 липня 2024 року № 180 щодо доцільності позбавлення батьківських прав (а.с. 109-110). Згідно вказаного висновку, після смерті ОСОБА_11 в 2022 році малолітній ОСОБА_7 проживає разом зі своєю бабою ОСОБА_1 та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Малолітній ОСОБА_7 виявив бажання проживати зі своїм дядьком та не заперечує щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки не пам`ятає його. Батько з дитиною не спілкується, не цікавиться його життям, матеріально не утримує. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_7 .
Суд бере до уваги вказаний висновок Виконавчого комітету Решетилівської міської ради як органу опіки та піклування, оскільки він складений з урахуванням усіх конкретних обставин справи та не суперечить інтересам дитини ОСОБА_2 , який на даний момент фактично проживає з позивачкою та перебуває на її повному матеріальному утриманні.
Також, у судовому засіданні 23 липня 2024 року були допитані в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .
Свідок ОСОБА_4 , який є чоловіком позивачки ОСОБА_1 , пояснив суду, що після розірвання шлюбу між їх дочкою та відповідачем, останній жодного разу не приїжджав до дитини, ніякої допомоги не надавав та відмовив у наданні допомоги на лікування дитини. Від народження ОСОБА_7 проживає з ОСОБА_4 та його дружиною ОСОБА_1 , які виховують дитину, допомагають у навчанні тощо. Малолітня дитина потребує лікування, а без згоди батька провести лікування ОСОБА_7 є неможливим.
Свідок ОСОБА_15 , яка є хрещеною матір`ю ОСОБА_7 , пояснила суду, що останній раз бачила ОСОБА_2 ще до розірвання шлюбу між ним та померлою ОСОБА_11 . Свого похресника ОСОБА_15 відвідує часто. Під час спілкування з малолітнім ОСОБА_7 , останній жодного разу не згадував про свого батька. Утриманням дитини займалася його мати, після смерті якої утриманням ОСОБА_7 займалися позивачка ОСОБА_1 з чоловіком. Мати дитини говорила, що ОСОБА_2 не допомагав у вихованні спільної дитини. Зараз дитина проживає з дідусем, бабусею та прадідом.
Свідок ОСОБА_16 , яка є сусідкою позивачки, пояснила суду, що малолітній ОСОБА_7 зараз проживає разом з дідом, бабою, прадідом та двома сестрами, оскільки мати померла. ОСОБА_16 ніколи не бачила батька ОСОБА_7 , а дитина ніколи не говорила про свого батька. Батько ОСОБА_7 не приїжджав і на похорон дочки позивачки, хоча мав знати про її смерть. Дитина хворіє, тому дід з бабою турбуються про нього, займаються його утриманням.
Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд
Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.
Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.
Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.
Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК (2947-14). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
Тобто при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Зважаючи на викладене, суд бере до уваги власноручно написані 24 липня 2024 року пояснення малолітнього ОСОБА_7 , в яких він зазначив, що не пам`ятає свого батька та не заперечує проти позбавлення батьківських прав. ОСОБА_7 хоче проживати зі своїм дядьком ОСОБА_17 . Зазначені пояснення були написані в присутності головного спеціаліста служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Полтаві ради (звор а.с. 111).
Таким чином, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази в їх взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, враховуючи пояснення свідків, суд вважає необхідним позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який не забезпечує належних умов розвитку та виховання дитини, не займається вихованням, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що свідчить про ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку та утриманню дитини, що і є підставою для позбавлення його батьківських прав.
Окрім того суд звертає увагу на те, що відповідач особисто отримував судові повістки, однак будь - якого інтересу до даного спору не проявляв, заяв чи клопотань до суду від відповідача не надходило, що також свідчить про відсутність інтересу до дитини.
Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно ч. 1 ст. 166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.
Окрім того суд вважає за необхідне зазначити наступне.
При зверненні до суду позивачка не заявляла вимогу про стягнення з відповідача аліментів на дітей одночасно з вимогою про позбавлення його батьківських прав.
Між тим відповідно до частин 2 та 3 статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Відповідно до абзацу сьомого п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.
Згідно вимог статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьків батьківських прав не припиняє їхнього аліментного обов`язку щодо дитини.
Відповідно до вимог частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з частинами 1, 2 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Згідно частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання.
Таким чином, враховуючи те, що позбавлена батьківських прав особа не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, суд доходить висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі 1/4 частки з усіх їхніх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини, який буде відкритий у відділенні Державного ощадного банку України.
Щодо судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на зазначене та у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у справі ОСОБА_2 в розмірі 1211,20 грн на користь держави.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, які понесла сторона позивача, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до п. 1.1. Договору, адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору на умовах визначених даним договором.
Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Вищевказаний висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду зазначений у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Водночас суд також враховує ту обставину, що по даній справі ухвалюється заочне рішення. З огляду на дану обставину, суд самостійно визначає їх розмір, що підлягає відшкодуванню, виходячи з критерію їх розумної необхідності.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення.
При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року зазначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Крім того у додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
З огляду на викладене, ураховуючи фактичний обсяг наданих адвокатом юридичних послуг, співмірність суми витрат зі складністю справи та відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, суд вважає, що заявлений представницею позивачки розмір вимог щодо стягнення понесених витрат на правничу допомогу слід задовольнити частково, а саме на суму 8000,00 грн.
На підставі викладеного, та керуючись ст. 155, 164-166, 169, 180, 182, 183, 191, 430 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», п. 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 6, 34, 35 ЦК України, ст. ст. 4, 11-13, 76-81, 83, 133, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Хворост Дарія Михайлівна, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Шевченківської районної в м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь особи чи установи, яка буде утримувати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/4 частки всіх видів доходу ОСОБА_2 щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.
Зобов`язати Виконавчий комітет Шевченківської районної в м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування відкрити у відділенні Державного ощадного банку України особистий рахунок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з: судового збору в розмірі 1211 (однієї тисячі двохсот одинадцяти) гривень 20 копійок та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надіслати за місцем реєстрації народження дитини до Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, учасники мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивачка - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Представниця позивачки - Хворост Дарія Михайлівна , адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_6 , РНОКПП не встановлено.

Третя особа - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Решетилівської міської ради, місцезнаходження: вул. Шевченка, 23, м. Решетилівка Полтавської області, 38400, ІКЮО в .

Третя особа - Виконавчий комітет Шевченківської районної в м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування, місцезнаходження: вул. Івана Мазепи, 30, м. Полтава, 36000, .

Суддя Ю.В. Зіненко