Справа № 442/7116/23 Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С.
Провадження № 22-ц/811/1056/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ковальчука Ю.П.

з участю: представника апелянта - ОСОБА_1 , заявниці - ОСОБА_2 та її представника - адвоката Урдей М.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерство оборони України на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України та ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в:

В жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулась в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення,

В обґрунтування заяви покликалась на те, що вона, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонеркою за віком, особою з інвалідністю 2 групи загального захворювання. Її онук, ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 від спільного шлюбу батьків: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 була її єдиною донькою, і її син, ОСОБА_4 був - єдиним онуком.

Після смерті дочки ОСОБА_7 , онук ОСОБА_8 і надалі залишився проживати з нею, і з цього часу вона ним стала опікуватися, ростити і виховувати, адже це був єдиний і найрідніший її серцю член сім`ї, так як, на цей час, після смерті чоловіка ОСОБА_9 , який помер ще ІНФОРМАЦІЯ_6 , вона вже була вдовою. З цього часу вона залишилась проживати за вказаною адресою лише з онуком ОСОБА_8 і нікого з рідних членів сім`ї у неї крім нього, не залишилось. Так як вона є пенсіонеркою, особою з інвалідністю 2-ї групи загального захворювання і потребувала сторонньої уваги, він постійно допомагав їй у домашніх справах, дбав про неї, був слухняним і люблячим онуком. До початку повномасштабного вторгнення російських військ на територію України ОСОБА_4 працював на заробітках в Чеській Республіці, звідки неодноразово надсилав їй кошти на моє утримання. В січні 2023 року він добровільно повернувся в Україну і через ІНФОРМАЦІЯ_7 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період. Таким чином, він був її єдиним утримувачем, так як вона є пенсіонеркою та особою з інвалідністю 2-ї групи загального захворювання і крім нього у неї більше нікого не було. Вважає, що у зв`язку із онука ОСОБА_4 , який загинув в бою за Україну у зоні проведення бойових дій, у неї, як пенсіонерки по віку та особи з інвалідністю 2-ї групи загального захворювання, яка перебувала до дня смерті на його утриманні, виникло право на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів сімей». Встановлення даного факту є необхідним для неї для реалізації своїх спадкових прав після смерті онука, як єдиного члена її сім`ї та особи, яка її утримувала.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2024 року заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України та ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення - задоволено.

Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_1 , у квартирі АДРЕСА_1 з її онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , починаючи з 23 жовтня 2007 року і до дня його смерті включно, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Встановлено факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що проживає у квартирі АДРЕСА_1 перебувала на утриманні онука ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_10 , актовий запис про смерть від 14.03.2023 року №307, з 13 травня 2021 року, з часу настання його повноліття і до дня смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_10 включно.

Рішення в апеляційному порядку оскаржило Міністерство оборони України.

Вважає, що при ухваленні рішення не були з`ясовані усі обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому воно є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що із заявлених вимог вбачається спір про право, оскільки звертаючись до суду з даною заявою, заявник посилається на необхідність реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця.

Вважає, що заявницею не доведено факту спільного проживання та побуту разом із внуком, оскільки, як вона стверджує, ОСОБА_4 , коли виріс, почав працювати і самостійно заробляти кошти, останній працював в Чеській Республіці, та перебував за кордоном. Крім цього, заявницею не наведено жодного аргументу з приводу того як змінились обставини адже до досягнення ОСОБА_4 повноліття вона дбала про його утримання, а після досягнення ним повноліття, як стверджує заявниця, він почав утримувати її.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта - ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, заявниці - ОСОБА_2 та її представника - адвоката Урдей М.Ф на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив з того, що представлених заявницею доказів є достатньо для формулювання судом підставного висновку про те, що ОСОБА_2 є рідною бабусей ОСОБА_4 , вона займалася його вихованням та утриманням з раннього дитинства. Вони проживали разом, вели спільне господарство, а після досягнення ОСОБА_4 повноліття та досягнення заявницею пенсійного віку, погіршенням стану здоров`я (є інвалідом ІІ групи), ОСОБА_4 перебрав на себе обов`язок утримувати сім`ю.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_11 , що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданим повторно, його батьками були ОСОБА_3 та ОСОБА_10 .

ОСОБА_10 була донькою заявниці ОСОБА_2 , згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (видано повторно), а також Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №6 від 28.09.2023.

Відповідно, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є бабусею ОСОБА_4 .

Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_4 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 13.12.2009 - розірвано.

11 березня 2010 року ОСОБА_10 уклала шлюб із ОСОБА_11 , який було зареєстровано у Відділі РАЦС міста Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №56. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_10 змінила прізвище на « ОСОБА_10 ». (Свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_5 )

ІНФОРМАЦІЯ_12 ОСОБА_13 померла. Дана обставина стверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_6 .

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_2 є пенсіонеркою по інвалідності 2 групи, загального захворювання. Дата видачі: 07.12.2022.

Згідно з довідкою КП «Управитель «Житлово-експлуатаційне об`єднання» Дрогобицької міської ради №977 від 02.10.2023 року ОСОБА_2 проживала в АДРЕСА_2 разом з внуком до дня смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_13 та вели спільне господарство.

Факт реєстрації ОСОБА_4 за однією адресою із заявницею стверджується й копією будинкової книги АДРЕСА_1 .

З представленої суду виписки по картковому рахунку вбачається, що ОСОБА_4 систематично переказував ОСОБА_14 кошти різними сумами.

Згідно зі сповіщення №156 від 05.09.2023, виданого ІНФОРМАЦІЯ_14 №156 від 05.09.2023 старший солдат ОСОБА_4 , 2003 року народження, стрілець-снайпер десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_7 , призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період 17 січня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_7 , відданий Військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконавши військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність, загинув ІНФОРМАЦІЯ_10 під час ворожого обстрілу в районі населеного пункту Вербове, Пологівського району, Запорізької області, згідно сповіщення військової частини НОМЕР_8 від 05.09.2023 року №693/5772.

Факт загибелі, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_13 в зоні проведення бойових дій в населеному пункті с.Вербове Пологівського району Запорізької області і причину смерті: «множинні сліпі та наскрізні уламкові поранення верхніх та нижніх кінцівок з ушкодженням крупних кровоносних судин» підтверджується й лікарським свідоцтвом про смерть з доданою довідкою про причину смерті №5618, виданою 05.09.2023 Комунальною установою «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради.

Згідно Акту прийому-передачі тіл (останків) загиблих Оборонців України №930-«З» від 04.09.2023 тіло загиблого ОСОБА_4 08.09.2023 року було доставлено для поховання в м.Дрогобич.

Як вбачається зі свідоцтва про поховання №446 від 08.09.2023 року, виданого Комунальним підприємством «Служба муніципального управління Дрогобицької міської ради, виданого ОСОБА_2 ОСОБА_4 поховано на « Алеї Слави » міського кладовища по вул.22 Січня в м.Дрогобичі Львівської області.

Згідно зі Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_9 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_13 .

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання №0 від 14.09.2023 за такою допомогою після смерті ОСОБА_4 зверталась ОСОБА_2 .

З довідки про склад сім`ї №008647/16-2023 від 29.09.2023 вбачається, що ОСОБА_2 проживала разом із ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 .

Крім того, в судовому засіданні допитані свідки, які є близькими сусідами заявниці.

Зокрема, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду надала покази про те, що ОСОБА_4 проживав з бабусею з малечку. Потім був в армії, їздив на заробітки. ОСОБА_2 стала інвалідом і він завжди дбав про неї, фактично з 12 років.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що ОСОБА_4 повністю доглядав за бабусею, купував медикаменти, продукти тощо.

Свідок ОСОБА_18 суду надав покази про те, що ОСОБА_2 з народження дбала про ОСОБА_4 , гуляла з ним. Коли підріс, почав жити з нею.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Згідно ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

На підставі ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою підтвердження факту перебування на утриманні онука ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у порядку окремого провадження, посилаючись на те, що вона перебувала на утриманні померлого внука, оскільки отримувала від нього допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц, від 13 січня 2021 року у справі №592/17552/18.

Встановивши, що допомога, яка надавалася ОСОБА_2 померлим внуком, була для неї хоч і не єдиним, проте постійним та основним джерелом засобів до існування суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для встановлення факту факту спільного проживання однією сім`єю та встановлення факту, що ОСОБА_2 , перебувала на утриманні онука ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно дост.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст. 375 ЦКП України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу Міністерство оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 14.08.2024 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.