ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6532/24 Справа № 204/4368/23 Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А.І. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Лідовської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №204/4368/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2024 року, постановлену у складі судді Кузнєцової А.С.,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Сакун Віталій Анатолійович, звернувся до суду з позовом до ТОВ «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.10.2020 року по 31.05.2023 року у розмірі 170000 гривень.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2024 року провадження у справі за даним позовом закрито.

Не погодившись з зазначеною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просив ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2023 року було стягнуто з ТОВ «Краснолиманське» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 170 000 грн. за період з 22.10.2020 року по 19 січня 2023 року. Рішення суду набрало законної сили 03.11.2023 року. Період з 20 січня 2023 року судом не розглядався.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.03.2024 року, скасовано рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 січня 2024 року та ухвалено нове рішення про стягнення з ТОВ « Краснолиманське» компенсації втрати частини заробітної плати за період з жовтня 2020 року по день фактичного розрахунку (31.05.2024) в розмірі 79 353, 33 грн.

Таким чином, остаточне виконання рішення суду відбулось 16.05.2024 року, тому нерозглянутим залишився період з 20.01.2023 року по 16 травня 2024 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебував в трудових відносинах з Відповідачем в період з 20.09.2007 року по 15.12.2012 року, з 19.09.2013 року по 31.10.2014 року, з 26.02.2018 року по 21.10.2020 року. Звільнений за власним бажанням, на підставі ст.38 ч.1 КЗпП України. При звільненні з роботи Відповідач не здійснив з ним остаточного розрахунку та не виплатив Позивачу заборгованість із заробітної плати, розмір якої становив 168 836,87 гривень.

Для захисту порушених прав ОСОБА_1 звернувся до суду про стягнення з ТОВ «Краснолиманське» заборгованості по нарахованій але не виплаченій заробітній платі.

Судовим наказом Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21.01.2021 року з ТОВ «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в загальній сумі 168 836,87 гривень. Судовий наказ виконаний 31.05.2023 року.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2023 року стягнуто з ТОВ «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.10.2020 року по 19.01.2023 року, у розмірі 170 000 грн.. Рішення суду набрало законної сили 03.11.2023 року (справа №204/8719/23) (а.с. 142-144).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 січня 2024 року стягнуто з ТОВ «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітку по день фактичного розрахунку в розмірі 31 707, 56 грн., яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.03.2024 року, було скасовано та ухвалено нове рішення про стягнення з ТОВ « Краснолиманське» компенсації втрати частини заробітної плати за період з жовтня 2020 року по день фактичного розрахунку (31.05.2024) в розмірі 79 353, 33 грн.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що є рішення, яке набрало законної сили, у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанцій не звернув уваги на те, що предметом судового розгляду у даній справі (№204/4368/23) є вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку без зазначення певного періоду, тобто по день фактичного розрахунку.

Рішення суду у справі №204/8719/23 від 02.10.2023р. ухвалено за аналогічним позовом, в якому позивач просив стягнути середній заробіток за конкретний період - з 21.10.2020 по 31.05.2023 в сумі 170 000 грн. Як свідчить зміст позовної заяви по даній справі (№204/8719/23), позивачем такі вимоги заявлено саме внаслідок того, що повний розрахунок з ним проведено в примусовому порядку на виконання іншого судового рішення, про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі позивача.

Як зазначає позивач, станом на винесення оскаржуваної ухвали, рішення суду від 02.10.2023р., про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку виконано не було і вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про закриття провадження по цій справі (№204/4368/23).

Колегія суддів вважає доводи скарги такими, що підлягають задоволенню, оскільки закриваючи провадження у справі, суд не з`ясував питання пов`язані з остаточними вимогами позивача у цій справі (дати розрахунку, періоду затримки і за якими виплатами, в тому числі стягнутими за рішеннями судів), і чи вже було ухвалене судове рішення між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Вже після встановлення зазначених обставин можливо вірно вирішити питання щодо ухвалення рішення по суті позову, або закриття провадження по справі з наведених вище підстав.

Згідно із статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що ухвала про закриття провадження постановлена з порушенням норм процесуального права та є передчасною, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами, передбаченими процесуальним законом.

Керуючись статями 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2024 року скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: