головуючий у суді І інстанції Кушнір С.І.
провадження № 22-ц/824/8868/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дорошенка Артема Олександровича ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 12 січня 2024 року

у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ «ДІЄСА» на його користь суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 105 453 грн 92 коп.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 січня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником на порушення вимог частини 3 статті 163 ЦПК України не надано доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених ним вимог, а саме: не долучено довідку про заборгованість по заробітній платі, яку починаючи з 19 липня 2022 року, роботодавець зобов`язаний видати працівнику у формі письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Дорошенко А.О. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 12 січня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до Солом`янського районного суду міста Києва.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах із ТОВ «ДІЄСА», працюючи на посаді начальника відділу управління товарним асортиментом до 06 жовтня 2023 року.

Наказом від 05 жовтня 2023 року № Z00/05/10/006 заявника звільнено з цієї посади за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП за його заявою.

На момент звільнення у ТОВ «ДІЄСА» існувала заборгованість перед заявником з виплати нарахованої заробітної плати за липень, серпень, вересень та жовтень 2023 року, що підтверджується розрахунковим листком, який підписаний представником відділу кадрів ТОВ «ДІЄСА».

Наявність заборгованості по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 саме за липень-жовтень 2023 року також підтверджується даними довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-7, з якої вбачається, що заявнику не були нараховані жодні суми, починаючи з липня 2023 року.

Загальна сума заборгованості боржника перед заявником станом на жовтень 2023 року (місяць, у якому звільнився заявник) становила 105 453 грн 92 грн, що вбачається з розрахункового листка, який підписано представником відділу кадрів відповідача із проставленням печатки.

Апелянт вказує, що наданий ним розрахунковий листок містить перелік нарахованих сум у жовтні 2023 року (із зазначенням сум посадового окладу та компенсації відпустки), а також містить розмір загальної суми заборгованості за нарахованими, але не виплаченими у попередніх місяцях сумами.

З довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-7 «Індивідуальні відомості про застраховану особу - ОСОБА_1 » можна ідентифікувати, що фактична виплата заробітної плати позивачу була припинена саме у липні 2023 року.

Боржник, у визначений ухвалою суду строк, не скористався процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги наухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частиною 1 статті 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Статтею 165 ЦПК України визначений вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 163 ЦПК України визначено, що до заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відмовляючи ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої йому суми заробітної плати, суд першої інстанції посилався на те, що заява ОСОБА_1 подана з порушенням вимог частини 3 статті 163 ЦПК України, оскільки ним не долучено довідку про заборгованість за заробітною платою.

Як роз`яснено у пункті 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати. До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Таким чином законом не визначено конкретного документу, виключно яким може бути підтверджено суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, яка заявлена до стягнення у заяві про видачу судового наказу.

ОСОБА_1 на підтвердження суми, яка стягується, до заяви надано копію розрахункового листа за жовтень 2023 року, виданого ТОВ «ДІЄСА» (а.с. 10).

Сума заборгованості за підприємством перед ОСОБА_1 станом на кінець жовтня 2023 року у вказаному розрахунковому листі зазначена 105 453 грн 92 коп., тобто вона відповідає сумі, яка заявлена до стягнення у прохальній частині заяви ОСОБА_1 .

На цьому розрахунковому листі проставлена печатка відділу кадрів ТОВ «ДІЄСА», у зв`язку з чим апеляційний суд не вбачає підстав для відхилення цього документу, виданого боржником у цій справі, як належного доказу суми заборгованості за заробітною платою.

Також до заяви додана довідка Пенсійного фонду України за формою ОК-7 «Індивідуальні відомості про застраховану особу - ОСОБА_1 », з якої вбачається відсутність відомостей про отримання ОСОБА_1 доходу за період з липня по жовтень 2023 року (а.с. 13).

За таких обставин відсутність довідки про заборгованість за заробітною платою не могло бути підставою для відмови у видачі судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було зроблено помилковий висновок про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу. У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії апеляційним судом не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дорошенка Артема Олександровича задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 12 січня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська