Справа 206/4188/24
Провадження 2-о/206/559/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року м. Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Плінської А.В.,

присяжних: Мінзер О.В., Дорошевського А.В.

при секретареві Крижко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за заявою Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги в примусовому порядку,

за участю:

прокурора Науменко К.Л.,

представника заявника лікаря-психіатра ОСОБА_2 ,

особи, стосовно якої вирішується питання ОСОБА_1 ,

її захисника Мальцевої І.М.

ВСТАНОВИВ:

Представник Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради звернувся до суду із заявою про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Свої вимоги заявник обґрунтувавтим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була госпіталізована до психіатричного стаціонару. На думку комісії лікарів, ОСОБА_1 становить небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише в умовах стаціонару, встановлено діагноз органічний маячний (шизофреноподібний) розлад.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження в режимі відеоконференції. Доручено Південно-Східному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги призначити особі, стосовно якої вирішується питання про госпіталізацію у психіатричний стаціонар без його згоди в примусовому порядку адвоката для здійснення представництва інтересів в суді за призначенням.

У судовому засіданні представник заявника лікар - психіатр підтримала заяву та пояснила, що після перенесеного інсульту погіршився психічний стан ОСОБА_1 , вона не контактна, не розуміє де вона і що відбувається, на звернення не реагує, втекла з лікарні в м. Синельникове та сиділа в кущах, поки її не знайшли перехожі.

Прокурор в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання із посиланням на те, що лікуватись та доживати старість ОСОБА_1 має в рідних стінах, для примусової госпіталізації не має підстав.

Особа, стовно якої вирішується питання про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку у судовому засіданні 14 серпня 2024 року ледь ледь могла розмовляти, постійно втрачала увагу, замикалась в собі, мав місце тремор. А 15 серпня 2024 року під час судового засідання та показів доньки за кілька хвилин після початку, ОСОБА_1 взагалі вже не розмовляла, не чула та не відповідала на питання, була відстороненою, нінащо не реагувала, врешті решт лікарі забрали її реанімацію через різке погіршення стану здоров`я. Своє відношення щодо лікування та госпіталізації ОСОБА_1 не висловила.

Захисник ОСОБА_1 в судовому засіданні категорично заперечила щодо задоволення заяви та вказала, що ОСОБА_1 може лікуватись амбулаторно і їй показаний паліативний догляд. Надала інформаційну довідку з реєстру речових прав на нерухоме майно та вказала, що такий стан жінки зумовлений власністю на нерухоме майно, на яке зазіхають родичі. Також вказала, що діагноз у вигляді органічного маячного (шизофреноподібний) розладу відсутній в переліку хвороб, за наявності яких можлива примусова госпіталізація, тож слід винести окрему ухвалу та притягнути до відповідальності лікарів, зазначити в рішенні суду необхідність забезпечення паліативного догляду та належного лікування, адже такий стан жінки зумовлений не психічними розладами, а ускладненнями після інсульту та холециститом, який у ОСОБА_1 діагностували раніше.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши думки та пояснення учасників процесу, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.

В силу ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

В судовому засіданні було встановлено, що 12 серпня 2024 року ОСОБА_1 була госпіталізована до Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради за направленням чергового лікаря-психіатра у зв`язку із наявністю у неї психічного розладу (діагноз): органічний маячний (шизофреноподібний) розлад.

Згідно ч. ч. 2, 5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку.

При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів.

При обстеженні психічного стану в КП «ДБКЛПД» ДОР комісія лікарів виявила, що ОСОБА_1 виявляє небезпеку для себе і оточуючих, їй встановлено діагноз: органічний маячний (шизофреноподібний) розлад та ОСОБА_1 потребує госпіталізації до психіатричної лікарні відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Лікар - психіатр підтвердила обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначила, про необхідність проходження курсу лікування у стаціонарних умовах. Пояснила, що гострі психози не лікуються амбулаторно, тож посилання захисника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на необхідності амбулаторно лікування суперечать інтересам ОСОБА_1 . Крім того, вказали, що мають змогу здійснювати лікування за призначеннями інших лікарів, зокрема в сфері неврології, адже мають таке відділення, у разі якщо родичами будуть надані відповідні призначення, але лікування неврології в умовах загострення психічної хвороби, без паралельного лікування не дозволить зняти загострення та поліпшити стан хворої.

Крім того, судом в судовому засіданні в якості свідка було допитано доньку ОСОБА_1 ОСОБА_4 , яка пояснила, що проживають з матір`ю в одному дворі, але мама проживає в окремому будиночку та є опікуном родички, якій 17 років. Мати дійсно перенесла інсульт. Батько, сестра та брат померли від раку. З родичів лиш вона та мати, вважає, що певно така «сімейна хвороба» та смерть рідних можливо спровокували хворобу. Мама часто мала високий тиск, у них були хороші стосунки. Після перенесеного інсульту мамою, поступово почала помічати, що є порушення мовного рефлексу, її почало заносити в сторону і вона вдарялась в предмети. Вона доглядала матір, купувала і контролювала разом з чоловіком і племінницею прийом ліків, готувала, прибирала, доглядала за присадибною ділянкою. Мамі було рекомендовано фізичний відпочинок і перегляд програм на телевізорі. 9 серпня 2024 року мамі стало гірше, вона почала задихатись, в неї мінявся постійно настрій, то плакала то сміялась. Чоловік чув як мати жалілась сусідці, що діти їй їсти не дають, а потім була ситуація коли мати після сніданку взагалі почала казати, що донька хотіла її отруїти. Коли вона лежала в лікарні в Синельникове, то один раз мати сказала, що її з лікарні вигнали, іншого разу втекла, та сиділа на околиці в кущах, поки її випадково не знайшли перехожі. 11 серпня 2024 року мати впала на вулиці, наче все обійшлось, але о 3 ночі мама розбудила, так як задихалась. Коли вранці викликали швидку, мати змінилась, бігала, кричала голосно, виривалась, билась, вела себе не адекватно, ловили її і лікарі, і вся рідня, аби заспокоїти та поміряти тиск. Приїхавши в лікарню, їх не прийняли та пояснили, що з такими симптомами слід їхати в психіатричну лікарню. По дорозі в лікарню, швидку доводилось зупиняти, адже мати вела себе дуже агресивно та неадекватно, ніхто не міг її заспокоїти. Вказує, що мати, то її єдина рідня, і як тільки мамі стане краще, вона одразу ж забере її до дому, так як не хоче, щоб вона там була. Весь час плакала через стан матері.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 01.06.2016 року №2-рп/2016судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченомустаттею 13 Закону України "Про психіатричну допомогу", є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених, зокрема, статями 29,55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканність.

Враховуючи, що особа виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, суд вважає за необхідне госпіталізувати її в психіатричний заклад в примусовому порядку, оскільки існують підстави, передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для її госпіталізації до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди. При цьому, суд враховує поведінку ОСОБА_1 під час судового засідання, покази її доньки, а також позицію лікарні про неможливість лікування такого роду захворювання в умовах амбулаторії. Щодо паліативного догляду, то суд вважає, що наразі це питання передчасне, адже лікарями рекомендовано в першу чергу необхідність лікування, а догляд є вже супутнім, що забезпечує фізіологічні потреби та соціальне існування.

Щодо позиції захисника, щодо відсутності діагнозу органічний маячний (шизофреноподібний) розлад в переліку хвороб, за яким можлива примусова госпіталізація.

Так, відповідно до наказу №297 від 8 жовтня 1998 року МОЗ України «Про перехід органів і закладів охорони здоров`я України на Міжнародну статистичну класифікацію хвороб і споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду» затверджено здійснення переходу на Міжнародну статистичну класифікацію хвороб і споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду (МГХ-10), як єдиного міжнародного нормативного документу для формування системи обліку і звітності в охороні здоров`я з 1 січня 1999 року. У вказаній класифікації діагноз органічний маячний (шизофреноподібний) розлад має шифр F 06.2.

Так, в судовому засіданні висновок комісії лікарів щодо поставленого ОСОБА_2 діагнозу не оспорювався, зокрема захисником не було заявлено клопотання про призначення повторної чи додаткової психіатричної експертизи, в цій або іншій експертній установі. На запитання суду захисник відповіла, що не мала можливості поспілкуватись з ОСОБА_1 , так як справу було швидко призначено, а вона мала інші справи, тай має доручення лише на представництво в суді. Тож враховуючи пояснення сторін, покази доньки, надані суду докази, поведінку ОСОБА_1 під час судового засідання та споглядання її стану під час судового розгляду, суд присяжних вважає за доцільне заяву Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради задовольнити, адже лікування в амбулаторних умовах ОСОБА_1 не можливе, а лікарня бере на себе зобов`язання і лікування неврології. Щодо холециститу, ні ОСОБА_1 , ні лікуючий лікар, ні донька не зазначали, що мають і досі місце такі прояви, адже ОСОБА_1 пролікувалась від холециститу, тож на час розгляду вказаної справи дане питання ніким, окрім захисника не піднімалось. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено умови за наявності яких особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, які лікарем наведено та обґрунтовано, а захисником не спростовано. Закладом було дотримано процедуру, передбачену ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу», а також до суду закладом у відповідності та в строк, передбачений ЦПК було подано заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. З урахуванням викладеного, суд вважає, що примусова госпіталізація відповідатиме інтересам ОСОБА_1 та дозволить якщо не вилікувати, то хоча б стабілізувати стан хворої і запобігти безповоротним і непоправним наслідкам.

Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, однак п."е" цієї статті передбачає законне затримання психічнохворих, зокрема для надання необхідної їм допомоги.

Керуючись ст.ст.2,5,10,212,259,263-265,268,339-342 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради - задовольнити.

Госпіталізувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 до Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради (місцезнаходження 49115, м. Дніпро, вул. Бехтєрєва, 1) для надання психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди.

Роз`яснити, що заява фізичної особи або її законного представника про припинення надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку може бути подана через три місяці з дня ухвалення рішення суду про госпіталізацію у примусовому порядку.

Повний текст судового рішення буде виготовлено 15 серпня 2024 року.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя А.В. Плінська

Присяжні: О.В. Мінзер

А.В. Дорошевський