Номер провадження: 22-ц/813/3103/24
Справа № 522/8129/23
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання - Булацевської Я.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Держава Україна в особі Головного управління Національної поліції в Одеській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області

на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 23 жовтня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю службових осіб органу досудового розслідування,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю службових осіб органу досудового розслідування.

В обґрунтування позову позивач вказує, що 26.03.2020 року звернувся з заявою про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення, пов`язане з невиконанням судових рішень. Однак, з моменту розпочатого досудового розслідування слідчими впродовж двох років та 10 місяців чинились перешкоди інтересам позивача внаслідок невиконанням службовими особами судових рішень, а тому позивач просить стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 23 жовтня 2023 року ухвалено позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного Бюджету України Україна в особі Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 3000 гривень компенсації моральної шкоди.

В задоволені решти вимог відмовити.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено та не обґрунтовано розмір моральної шкоди у розмірі 1000000,00 грн.

Однак, виходячи з матеріалів справи, суд встановлює, що позивачем протягом тривалого часу оскаржуються дії та бездіяльність слідчого. За результатом розгляду вказаних скарг, слідчим суддею вказані скарги задовольняються та зобов`язано слідчого вчиняти відповідні дії.

Враховуючи кількість наданих позивачем скарг які були задоволенні слідчим суддею, справедливим буде відшкодувати завдану моральну шкоду позивачу у розмірі 3000,00 грн.

Короткий зміст вимог та узагальнення доводів апеляційних скарг

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та Головне управління Національної поліції в Одеській області подали апеляційні скарги, в яких посилаються на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Приморського районного суду міста Одеси від 23.10. 2023 р. та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди - 3000 грн, суд виходив з урахування кількості задоволених скарг ухвалених слідчим суддею, з таким визначенням розміру моральної шкоди скаржник не погоджується. Судом не враховано тривалість досудового розслідування кримінального провадження, тому визначений судом розмір моральної шкоди є неспівмірним завданим стражданням трьохрічною неправомірною бездіяльністю службових осіб органу досудового розслідування ГУНП в Одеській області.

В апеляційній скарзі представника ГУНП в Одеській області Сокуренко І.А. ставиться питання щодо скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.10.2023 року по справі №522/8129/23, та ухвалення нового рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвали слідчих суддів Суворовського районного суду міста Одеси про часткове задоволення скарг ОСОБА_1 свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ІІК України, як це помилково вважає позивач, акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту статті 1176 ІІК України.

Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Позивачем не було надано доказів, які підтверджують факт завдання йому моральної шкоди.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить скаргу ГУНП в Одеській області залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Пояснення учасників справи

У судовому засіданні ОСОБА_1 надав усні пояснення по суті справи, доводи скарги підтримав, зазначивши при цьому, що рішення суду першої інстанції є помилковим, а також прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги ГУНП в Одеській області не визнав.

Представник ГУНП в Одеській області Сокуренко І.А. у судовому засіданні надав пояснення, в яких зазначив, що оскаржене рішення вимогам закону не відповідає, просив скаргу задовольнити, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не визнав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

По справі встановлено, що у слідчому відділенні відділення поліції № 2 ОРУП № 1 ГУНП Одеській області проводиться досудове розслідування кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000041 від 04.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, та № 0000042 від 12.06.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Відомості до ЄРДР у вказаних кримінальних проваджень були внесені на підставі заяви позивача ОСОБА_1 .

Даний факт підтверджується наявними в матеріалах справи витягами з Єдиного реєстру досудових розслідувань за зазначеними вище номерами кримінальних проваджень.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи листа № 60.7/2033 від 26.11.2021 року т.в.о. начальника СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Клинч Я., 31.12.2020 року кримінальні провадження № 0000041 від 04.06.2020 року та № 0000042 від 12.06.2020 року прокурором були об`єднані в одне кримінальне провадження з присвоєнням єдиного реєстраційного номеру № 0000041. Досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні здійснює слідчий ОСОБА_2 .

Досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні здійснює слідчий ОСОБА_2

23.10.2020 ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 23.10.2020 скаргу ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000041 від 04.06.2020 за ознаками ч. 2 ст. 382 КК України, долучити до провадження цивільний позов ОСОБА_1 , надати йому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки цивільного позивача, а також повідомити про процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову.

Також, 23.10.2020 ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 23.10.2020 скаргу ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000042 від 12.06.2020 за ознаками ч. 2 ст. 382 КК України, долучити до провадження цивільний позов ОСОБА_1 , надати йому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки цивільного позивача, а також повідомити про процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову.

28.12.2020 ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси скаргу потерпілого ОСОБА_1 було задоволено та скасовано постанову слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Бахчиванжи В.В. від 24.11.2020 про закриття кримінального провадження № 0000041 від 04.06.2020 року у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

26.02.2021 ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області щодо нездійснення процесуальних дій, які слідчий зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк було задоволено. Зобов`язано слідчого відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області Бахчиванжи В.В. вчинити процесуальну дію з проведенням допиту ОСОБА_1 як потерпілого в рамках кримінального провадження №0000041 від 04.06.2020.

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2021 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області щодо нездійснення процесуальних дій, які слідчий зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк було задоволено. Зобов`язано слідчого СВ відділу поліції № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Бахчиванжи В.В. виконати вимоги ухвали суду від 26.02.2021 в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000041.

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 16.07.2021 року скаргу ОСОБА_1 та обов`язати процесуального керівника - прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси розглянути в порядку ст.220 КПК України клопотання потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_1 від 12 січня 2021 року про зміну правової кваліфікації об`єднаного кримінального провадження №0000041 від 02 червня 2020 року з ч.1 та ч.2 ст.382 КК України на ч.1, ч.2, ч.4 ст.382 та ч.2 ст.364 цього ж кодексу, а також виконати резолютивну частину ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 27 січня 202021 року (в справі №523/8760/20, провадженні №1кс/523/315/21), яка стосувалася аналогічного питання.

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 08.02.2022 року вирішено скаргу ОСОБА_1 задовольнити та зобов`язати слідчого СВ Відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській області, який здійснює досудове розслідування об`єднаного кримінального провадження №0000041 від 02 червня 2020 року за ч.1 та ч.2 ст.382 КК України, в розумні строки:

- виконати письмові вказівки процесуального керівника прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 від 13 квітня 2021 року щодо зазначених у вказівках процесуальних дій, в тому числі допитати потерпілого ОСОБА_4 ;

- прийняти остаточне процесуальне рішення щодо стадії досудового розслідування даного кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 20.07.2022 року вирішено скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати слідчого СВ Відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській області ОСОБА_4 , інших слідчих, які здійснюють досудове розслідування об`єднаного кримінального провадження №0000041 від 02 червня 2020 року за ч.1 та ч.2 ст.382 КК України, в розумні строки:

- виконати письмові вказівки процесуального керівника прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 від 20 липня 2022 року щодо зазначених у вказівках процесуальних дій, в тому числі допитати потерпілого ОСОБА_5 ;

- прийняти остаточне процесуальне рішення щодо стадії досудового розслідування даного кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 23.02.2023 року вирішено скаргу ОСОБА_1 задовольнити та зобов`язати слідчого СВ Відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській області Кочигіну В.С., на виконання вимог абзацу першого ч.6 ст.284 КПК України, направити потерпілому ОСОБА_1 постанову від 26 січня 2023 року про закриття кримінального провадження за №0000041 від 04 червня 2023 року, у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 28.03.2023 року вирішено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб ВП № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області щодо ненадання постанови про закриття кримінального провадження №0000041 задовольнити частково та визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб ВП № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області, яка полягає у порушенні вимог ч.6 ст.284 КПК України, щодо повідомлення потерпілого ОСОБА_1 про закриття кримінального провадження №0000041.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

У справі, що переглядається, позивач обґрунтував завдання йому моральних страждань із неналежним здійсненням слідчим ГУНП в Одеській областірозслідування кримінальних проваджень № 0000041 від 04.06.2020 року та № 0000042 від 12.06.2020 року, що підтверджується ухвалами слідчого судді.

Будь-які інші посилання на завдання ОСОБА_1 моральної шкоди бездіяльністю слідчого матеріали цивільної справи не містять.

Так, відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У статті 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 11 ЦК України регламентовано підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, серед яких, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завдано. Органом державної влади, їх посадовими та службовими особам (статті 1173, 1174 Ц України).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом ? моральною шкодою.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня

2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок про те, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Згідно зі статтею 23 ЦК України визначено що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Колегія суддів зазначає, що для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди.

При цьому, слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діяннями заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Крім того, однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, у тому числі бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно із частиною другою статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування забезпечується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у ній. Проте наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2022 року по справі № 638/12050/20 (провадження № 61-14178 св 21).

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Метою оскарження ОСОБА_1 бездіяльності слідчого було оспорювання процесуальної діяльності слідчого.

Разом із цим, зазначене не є безумовним доказом неправомірної бездіяльності у розумінні статті 1174 ЦК України.

При цьому у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку посилається позивач.

Такі висновки зроблено Верховним Судом у постановах від 03 березня 2021 року по справі № 638/17962/15 (провадження № 61-9574св20), від 24 грудня 2021 року по справі № 646/5190/19-ц (провадження № 61-3057св21).

Сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, у тому числі про зобов`язання вчинити певні дії не тягне безумовний наслідок цивільно-правового характеру і саме по собі не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.

Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачем у позові ухвали слідчого судді, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій слідчого і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Подібні висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року по справі № 199/1478/17 (провадження № 61-4770св18), від 03 лютого 2020 року по справі № 757/66977/17-ц (провадження № 61-15913св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 638/164/18 (провадження № 61-446св21). Від 01 грудня 2021 року по справі № 638/3758/20 (провадження № 61-12540св21).

Крім того, судовим розглядом встановлено, що у цивільних справах № 523/10166/21 та № 523/3478/22 за позовами ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про стягнення моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів державної влади, ухвали слідчого судді від 23.10.2020 року по справі № 523/8760/20; від 23.10.2020 року по справі № 523/9863/20; від 24.12.2020 року по справі № 523/9863/20; від 26.02.2021 року по справі № 523/8760/20; від 11.05.2021 року по справі № 523/8760/20; від 16.07.2021 року по справі №523/8760/20; від 08.02.2022 року по справі №523/8760/20, були підставами вимог та предметом оцінки.

У справі № 523/10166/21 рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 січня 2022 року, зміненим у мотивувальній частині, постановою Одеського апеляційного суду від 20.07.2022 року та у справі № 523/3478/22 рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 червня 2022 року залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 25.08.2022 року, у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про стягнення моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів державної влади відмовлено.

Зважаючи на викладене колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ГУНП в Одеській області, щодо відсутності встановлених законом підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди та причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вважає необґрунтованими та не підлягаючими задоволенню.

А тому, рішення суду з підстав визначених статтею 367 ЦПК України слід скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області задовольнити.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 23 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю службових осіб органу досудового розслідування відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12.08.2024 року.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко