Номер провадження: 22-ц/813/4695/24
Справа № 946/4569/20
Головуючий у першій інстанції Бальжик О.І.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Стахової Н.В.

секретаря судового засідання Чеботар А.Г..

учасники справи:

позивач за первісним позовом ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 ,

на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 січня 2024 року та ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 липня 2023 року, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення та стягнення аліментів

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в обґрунтування якого зазначила, що 06.09.2016 року між сторонами зареєстровано шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області зроблено відповідний запис № 509.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюбні стосунки та ведення спільного господарства з відповідачем припинено 29 квітня 2020 року. Дитина проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні.

Не знайшовши спільного мирного рішення щодо спілкування з сином відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на його утримання. При визначені розміру аліментів просила врахувати, що у дитини виявлено достатньо рідкісне захворювання сенсо-моторну алалію з аутичними рисами, метаболічні порушення у мозку та інших життєвоважливих органах (у нирках та печінці). Син потребує коштовного лікування, особливої дієти, регулярних обстежень.

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про збільшення розміру позовних вимог зазначивши, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України ОСОБА_1 разом з неповнолітнім ОСОБА_4 задля збереження життя дитини знаходяться закордоном, у Німеччині. З 2020 року відповідач майже не поділяє з позивачкою обов`язок з утримання власного сина. Відповідач востаннє самостійно перерахував кошти на утримання малолітнього ОСОБА_5 майже півтора роки тому (09 грудня 2021року) у розмірі 1000 гривень на картковий рахунок позивача.

На початку 2022 року у дитини діагностовано гіперактивний розлад із ЗНМ ІІ рівня і окремими аутестичними включеннями та згодом підтверджено у Німеччині. Так, відповідно до листа Відділення психічних захворювань Клініки Фрайбурзького університету від 18 жовтня 2022 року у ОСОБА_4 діагностовано розлад аутистичного спектру у розумінні раннього дитячого аутизму (МКБ-10:Р84.0), простий розлад активності та уваги (МКБ-10: Г90.0). Відповідно до листа Відомства у справах школи міста Фрайбург від 09 грудня 2022 року підтверджено необхідність спеціальної освіти для сина в дошкільному відділенні дитячого садку на основі результатів спеціальної педагогічної діагностики з акцентом на навчання та погоджено з дошкільним відділенням дитячого садку для дітей з вадами навчання. У зв`язку з чим, ОСОБА_4 зараховано до спеціалізованого дошкільного відділення дитячого садку « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який він відвідує і дотепер.

Позивачка щомісячно несе витрати на забезпечення належного утримання дитини та її гармонійного розвитку на суму близько 1 049 євро, яка відповідно до курсу НБУ станом на день подання заяви становить 42 044 гривень.

При визначені розміру аліментів просила врахувати, що відповідач: є заможною людиною, адвокатом; має на праві власності квартиру; є власником автомобілю типу хетчбек Kia Ceed, на утримання якого несе витрати (страховку, заправку паливом, технічне обслуговування, ремонт); має грошові заощадження на банківських рахунках.

Позивачка, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 21022 грн з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи від дня звернення до суду із позовом до досягнення дитиною повноліття; судові витрати, пов`язані із залученням перекладача.

В січні 2024 року представник позивачки ОСОБА_3 надала заяву, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 120 000 гривень та витрати, пов`язані із залученням перекладача, в сумі 14 500 гривень.

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у шлюбі сторін народився син ОСОБА_6 . Дитина відвідує дошкільний заклад «Дельфінатко» та оформлений в логопедичну групу. Наприкінці квітня 2020 року сторони припинили спільне проживання, відповідачка разом з дитиною стали проживати за іншою адресою.

Рішенням виконкому Ізмаїльської міської ради № 731 від 07.07.2020 року визначено спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкування з нею, однако зазначене рішення ОСОБА_1 не виконується.

ОСОБА_2 просив усунути перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з боку ОСОБА_1 шляхом визначення способу участі у вихованні дитини, місця та часу спілкування з дитиною.

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про припинення права на отримання аліментів з 01 квітня 2021 року та стягнення з відповідачки аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500 гривень щомісячно, починаючи від дня звернення до суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з кінця березня 2021 року дитина мешкає разом з батьком на підставі закону та знаходиться на його повному утриманні. При визначенні розміру аліментів просив врахувати, що дитина проходить повторне обстеження щодо встановлення стану здоров`я.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області ухвалою від 27 серпня 2020 року, прийняв зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про участь батька у вихованні дитини, позовні вимоги об`єднав в одне провадження. Затвердив мирову угоду укладену між сторонами.

Постановою Одеського апеляційного суду від 10.06.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 серпня 2020 року в частині затвердження мирової угоди скасовано. Цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення способу участі батька у вихованні дитини направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 липня 2023 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення та стягнення аліментів на неповнолітню дитину до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення способу участі батька у вихованні дитини.

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області ухвалою від 08 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення способу участі батька у вихованні дитини залишив без розгляду.

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області рішенням від 29 січня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 28 липня 2020 року по 01 квітня 2021 року, а в подальшому з 01 січня 2022 року до досягнення дитиною повноліття, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, судові витрати, пов`язані із залученням перекладача у розмірі 2 407 (дві тисячі чотириста сім) гривень.

Допустив негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення та стягнення аліментів задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 23 листопада 2021 року по 31 грудня 2021 року.

В решті позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , відмовив.

Допустив негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, взявши до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов`язку по утриманню дітей, враховуючи вимоги статті 182 СК України та виходячи зі встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожиткового мінімуму вважав, що заявлений позов, з урахуванням матеріального положення обох сторін, підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 3500 гривень щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до 01 квітня 2021 року, в подальшому з 01 січня 2022 року до досягнення дитиною повноліття.

Суд зазначив, що визначений розмір аліментів становить більше 70 відсотків доведеного позивачкою та її представниками доходу відповідача та більше визначеного Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Необхідність у додаткових витратах, пов`язаних зі станом здоров`я дитини (коштовне лікування, особлива дієта, регулярні обстеження та заняття з специфічними спеціалістами логопедом-дефектологом та психологом, спеціальна освіта тощо), на які звертала увагу позивачка та її представники, є самостійною підставою для звернення до суду для стягнення таких витрат у відповідності до вимог статті 185 СК України.

Визнав неспроможними доводи представників позивачки про те, що суд має враховувати рівень життя дитини у Німеччині, який набагато вище, ніж в Україні, оскільки у даній справі застосовне право держави суду, до якого звернулася остання. Крім того, позивачка, як особа, яка отримала тимчасовий прихисток у Німеччині, щомісячно отримує від вказаної держави допомогу на утримання дитини, розмір якої з 01 січня 2024 року становить 301 євро.

Щодо зустрічного позову, то суд першої інстанції вважав, що у відповідності до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина, позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на свою користь на утримання дитини, починаючи від дня звернення до суду, 23 листопада 2021 року, по 31 грудня 2021 року, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на період проживання з ним дитини не ґрунтуються на нормах сімейного законодавства. Суд першої інстанції зауважив, що будь-яких стягнень за період з 01 квітня 2021 року по 01 січня 2022 року з відповідача не здійснювалося.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 ,просить ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 липня 2023 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у прийнятті зустрічної позовної заяви від 23.11.2021 року ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення та стягнення аліментів на утримання дитини з матері на користь батька. Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 січня 2024 року скасувати, та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в твердій грошовій сумі 21022 грн з наступною індексацією відповідно до закону, з дня подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 120000 грн, витрати, пов`язані з залученням перекладача у сумі 14500 грн. В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення з 01 квітня 2021 року право ОСОБА_1 на отримання аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини з матері на користь батька з дня звернення до суду в розмірі 2500 грн щомісячно, починаючи від дня звернення до суду відмовити повність, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , зазначає, що судом першої інстанції всупереч нормам матеріального права не враховано витрати по утриманню дитини, які покладаються на батьків в рівних частках та залежать від стану здоров`я дитини ОСОБА_4 , якому діагностовано розлад аутистичного спектру у розумінні раннього дитячого аутизму з відхиленням у соціальній взаємодії і значною затримкою мовного розвитку.

Судом першої інстанції взято до уваги лише доходи відповідача по первісному позову, та проігноровані інші вимоги ст. 182 СК України, зокрема стан здоров`я дитини.

Зважаючи на особу платника аліментів: працездатний вік, фізично здорова особа, має майно, на утримання якого несе витрати та, беручи до уваги вік дитини, 2017 року народження, яка страждає невиліковним захворюванням та за станом здоров`я перебуває під спостереженням лікарів, то сума аліментів у розмірі 21022 грн є необхідною та достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Щодо зустрічної позовної заяви посилається на те, що другий зустрічний позов від 23.11.2021 року є фактично заявою про одночасну зміну предмета та підстав позову, шляхом збільшення позовних вимог та їх обґрунтування. Звернення до суду з другою зустрічною позовною заявою в рамках справи, яка розглядається ЦПК України не передбачено, що виключає одночасний розгляд двох зустрічних позовних вимог в одному провадженні.

Вважає, що всупереч нормам процесуального права, ухвалою суду від 20.07.2023 року в даній справі протиправно прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду та частково її задоволено.

Зазначає, що задовольняючи позовні вимоги за зустрічним позовом суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а саме ст. ст.181,199 СК України.

Дитина проживає з матір`ю весь час, крім періоду з 21.03.2021 року по 24.04.2021 року.

Проте судом першої інстанції проігноровані докази проживання дитини з матір`ю з 24.04.2021 року, а саме заява ОСОБА_1 від 24 квітня 202021 року, довідка благодійного фонду «Місто добра» № 08/12/21 від 08.12.2021 року та обставини перерахування 09.12.2021 року ОСОБА_2 на картку позивачки аліментів на дитину в розмірі 995 грн.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.03.2024 року відкрито провадження у справі, роз`яснено ОСОБА_2 право подання до апеляційного суду у письмовій формі відзиву.

ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження отримала 02.04.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Представник ОСОБА_1 адвокат Напрієнко М.В. копію ухвали про відкриття провадження отримала 02.04.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримав 02.04.2024 року та 12.03.2024 року і 22.03.2024 року відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Представник ОСОБА_2 адвокат Воронков В.А. копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримав 24.07.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.08.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання відзиву на апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу залишено без розгляду, виходячи з наступного.

Так, ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.03.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , та роз`яснювалося ОСОБА_2 право подання до апеляційного суду відзиву у десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали.

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (ч. 7 ст. 14 ЦПК України).

ОСОБА_2 копію апеляційної скарги та апеляційної скарги поданої на усунення недоліків отримав 12.03.2024 року та 21.03.2024 року, в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

ОСОБА_2 копію ухвали про відкриття провадження отримав 02.04.2024 року, що підтверджується довідкою.

Враховуючи викладене, останнім днем для подання відзиву, з урахуванням положень ст. 124 ЦПК України, є 15.04.2024 року.

Представник ОСОБА_2 адвокат Воронков В.А. копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримав 24.07.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду.

10.06.2024 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про продовження пропущеного процесуального строку для подання відзиву на апеляційну скаргу, зазначивши, що в особистому кабінеті Електронного суду в підсистемі (модулі) ЕСІТ направлена та відображена (за вхідним номером 6617/24-вх та 8180/24-вх) апеляційна скарга на 23 аркушах, з яких 11 аркушів пусті не містять тексту.

Відповідно ст. 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку.

Колегія суддів зазначає, що в системі електронного суду міститься відсканована апеляційна скарга, аркуші якої пронумеровані, та направлялась учасникам справи до особистого кабінету Електронного суду.

Всі документи, які міститься в матеріалах цієї справи, з моменту подання до суду апеляційної скарги, наявні в Електронному кабінеті учасників справи.

Колегія суддів звертає увагу, що розгляд цієї справи призначався на 22 липня 2024 року. Представником відповідача за первісним позовом подавалося клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом задоволено і надано строк для ознайомлення, проте представник ознайомився лише 02.08.2024 року. Поважних причин неможливості ознайомлення з матеріалами справи представником відповідача за зустрічним позовом не зазначено. Крім того, представник ОСОБА_2 адвокат Воронков В.А. копії документів апеляційного провадження отримав 24.07.2024 року.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 12.08.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовив у долученні до матеріалів справи доказів, а саме: платіжної інстанції про переказ аліментів за січень та лютий 2024 року, платіжної інструкції про переказ аліментів за березень 2024 року, платіжної інструкції про переказ аліментів за квітень 2024 року, платіжної інстанції про переказ аліментів за травень 2024 року, платіжної інструкції про переказ аліментів за червень 2024 року, платіжної інструкції про переказ аліментів за липень 2024 року, з огляду на таке.

Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі № 922/393/18.

Надані відповідачем документи не існували на час розгляду справи судом першої інстанції, стосуються обставин сплати аліментів за період після ухвалення рішення суду.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом отримання судової повістки 07.08.2024 року особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Представник ОСОБА_1 адвокат Напрієнко М.В., яка приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримала.

Представник ОСОБА_1 адвокат Канікаєв Ю.О. в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

ОСОБА_2 , який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, доводи апеляційної скарги не визнав.

Представник ОСОБА_2 адвокат Воронков В.А. в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із тексту апеляційної скарги та пояснень представника скаржника ОСОБА_8 під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції вбачається, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом про припинення стягнення аліментів на період проживання з батьком дитини, ніким із сторін не оскаржується, тому рішення суду в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24 жовтня 2008 року.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, взявши до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов`язку по утриманню дітей, враховуючи вимоги статті 182 СК України, та виходячи зі встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожиткового мінімуму вважав, що заявлений позов, з урахуванням матеріального положення обох сторін, підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 3500 гривень щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до 01 квітня 2021 року, в подальшому з 01 січня 2022 року до досягнення дитиною повноліття.

Суд зазначив, що визначений розмір аліментів становить більше 70 відсотків доведеного позивачкою та її представниками доходу відповідача та більше визначеного Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Визнав неспроможними доводи представників позивачки про те, що суд має враховувати рівень життя дитини у Німеччині, який набагато вище, ніж в Україні, оскільки у даній справі застосовне право держави суду, до якого звернулася остання. Крім того, позивачка, як особа, яка отримала тимчасовий прихисток у Німеччині, щомісячно отримує від вказаної держави допомогу на утримання дитини, розмір якої з 01 січня 2024 року становить 301 євро.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 06 вересня 2016 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Одеській області, актовий запис № 430.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 вересня 2020 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідач є адвокатом, має мінливий, не регулярний дохід. Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи від 31 серпня 2023 року за 2020 рік сума нарахованого доходу ОСОБА_2 становить 37 449 гривень, за 2021 рік 50 182 гривні 14 копійок, за 2022 рік 54 923, 48 гривень. Інших доходів, окрім як від адвокатської діяльності, відповідач не має.

ОСОБА_2 має на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , яка придбана до реєстрації шлюбу із позивачкою. Іншого нерухомого або цінного рухомого майна відповідач на праві власності не має.

Стан здоров`я відповідача задовільний. Стягнень за виконавчими документами, інших неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб на утриманні не має.

Станом на час звернення із позовом до суду ОСОБА_1 працювала на посаді менеджера з маркетингу, що підтверджується довідкою фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 від 01.06.2020 року.

02 березня 2022 року позивачка з дитиною виїхали за межі України та на теперішній час перебувають на території Німеччини, у м. Фрауберг, де їм надано тимчасовий прихисток.

Згідно з відомостями АТ КБ «ПриватБанк» від 08 вересня 2023 року та від 26 жовтня 2023 року за період з 01 січня 2020 року по 26 жовтня 2023 року на рахунки ОСОБА_1 НОМЕР_1 та НОМЕР_2 усього надійшло надходжень 369 229 гривень 45 копійок, на рахунок НОМЕР_3 148 131 гривня 17 копійок, за період з 01 листопада 2021 року по 08 вересня 2023 року на рахунок НОМЕР_4 23 943 гривень 82 копійки.

За змістом листа Управління у справах дітей, молоді та сім`ї міста Фрайбург від 20 грудня 2023 року розмір щомісячної допомоги на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 січня 2024 року становить 301 євро.

ОСОБА_1 , окрім сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має на утриманні неповнолітню доньку від першого шлюбу. На праві власності об`єктів нерухомого або цінного рухомого майна не має.

Спільна дитина сторін відвідує Дошкільне відділення дитячого садку «Пресвята Богородиця» м. Фрайбург (Німеччина), сума рахунку становить 182,60 євро щомісячно.

З наданої медичної документації відділення психіатричних захворювань Клініки Фрайбурзького університету від 15 червня 2022 року у Лева підозра на розлад аутистичного спектру у розумінні раннього дитячого аутизму з відхиленнями у соціальній взаємодії (наприклад, відсутність зорового контакту, низький інтерес до взаємодії) і значна затримка мовного розвитку. Через тяжкість усіх вищезазначених захворювань, різноманітності симптомів і несприятливий взаємозв`язок окремих симптомів та їх вплив на повсякденне життя, з точки зору дитячої та підліткової психіатрії існує відхилення психічного здоров`я від типового для даного віку стану понад шість місяців відповідно до §35а Цивільного кодексу і, отже, значно обмежена участь у житті їхнього суспільства. Рекомендовано провести оцінку порушення соціальної участі компетентною службою у справах молоді.

З наданої медичної документації відділення психіатричних захворювань Клініки Фрайбурзького університету від 18 жовтня 2022 року пацієнт з когнітивним розвитком нижче середнього відповідає критеріям розладу аутистичного спектру у розумінні раннього дитячого аутизму з відхиленнями в соціальній взаємодії, в комунікації. Лев має простий розлад активності та уваги зі значно підвищеною руховою збудливістю та підвищеною розсіяністю та неуважністю.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Апеляційний суд зазначає, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є верховенство права та змагальність сторін.

Згідно з ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Так, у цій справі позивачка, звернувшись до суду з позовом, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 21022 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача за первісним позовом аліментів у розмірі 3500 грн, зазначивши, що визначений розмір аліментів становить більше 70 відсотків доведеного позивачкою та її представниками доходу відповідача та більше визначеного Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Слід зауважити, що в цій справі сторонами укладалась мирова угода, яка затверджена ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 серпня 2020 року, за умовами якої ОСОБА_2 сплачує аліменти щомісячно, починаючи з 01.08.2020 року до досягнення дитиною повноліття, в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн до 10-го числа кожного місяця шляхом переводу на картковий рахунок стягувача в АКБ «Приват Банк»; аліменти за вересень 2020 року складають 9000 грн, які сплачуються рівними частинами до 10-го та 20-го числа цього місяця. Розмір аліментів еквівалентний 200 доларам США.

Однак, постановою Одеського апеляційного суду від 10.06.2021 року ухвала Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 серпня 2020 року в частині затвердження мирової угоди скасована.

За викладених обставин, колегія суддів вважає за необхідне збільшити розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 3500 грн до 5000 грн, враховуючи при цьому, вік та стан здоров`я дитини, мінливість розміру отримання щомісячної допомоги на утримання дитини від держави де перебуває дитина, надані докази на утримання дитини; відповідач є здоровою, працездатною особою; стягнень за виконавчими документами, інших неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб на утриманні не має; є адвокатом, має мінливий, не регулярний дохід; на праві власності має квартиру.

Крім того, колегія суддів вважає, що частково заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в частині визначення період стягнення аліментів.

Визначаючи період стягнення аліментів, починаючи від дня пред`явлення позову до 01 квітня 2021 року, а в подальшому з 01 січня 2022 року до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції вважав, що дитина з березня 2021 року по січень 2022 року проживала разом з батьком, тому стягнення аліментів на користь матері за цей період суперечило б самому змісту обов`язку батьків щодо утримання своєї дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В апеляційній скарзі та під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 не заперечується факт не проживання дитини з матір`ю з 21.03.2021 року по 24.04.2021 року.

Судом першої інстанції не зазначено на підставі яких доказів встановлено обставини проживання дитини разом з батьком у період з 25 квітня 2021 року по 31.12.2021 року.

Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_2 не надано суду належних та достатніх доказів проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 25 квітня 2021 року разом з батьком.

Ураховуючи викладені обставини апеляційний суд вважає, що присудження судом першої інстанції аліментів в подальшому з 01 січня 2022 року є помилковим, оскільки право на стягнення аліментів має той з батьків з ким проживає дитина, батьком не надано доказів проживання дитини разом з ним у період з 25.04.2021 року по 31.12.2021 року.

Щодо зустрічного позову

Звертаючись до суду в листопаді 2021 року із зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 просив припинити право ОСОБА_1 на отримання аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 з 01.04.2021 року та стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі 2500 грн щомісячно з дня звернення до суду, в обґрунтування зазначивши, що рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаільського району Одеської області від 20.04.2021 року № 237 матері дитини визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.04.2021 року по справі № 946/2835/21 з метою збереження зв`язків матері з дитиною, яка проживає окремо від матері судом встановлено побачення та спілкування (контакт) дитини.

Зазначає, що з кінця березня 2021 року дитина мешкає разом з батьком на підставі закону та знаходиться на його повному утриманні. При визначенні розміру аліментів просив врахувати, що дитина проходить повторне обстеження щодо встановлення стану здоров`я.

Суд першої інстанції, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, відсутність визначеного судом або органом опіки та піклування її місця проживання, а також приймаючи до уваги, що дитина з кінця березня 2021 року по січень 2022 року проживала разом з батьком, що сторонами у судовому засіданні не спростовувалося, дійшов висновку, що стягнення аліментів на користь матері за цей період суперечило б самому змісту обов`язку батьків щодо утримання своєї дитини, тому вважав, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на свою користь на утримання дитини, починаючи від дня звернення до суду, 23 листопада 2021 року по 31 грудня 2021 року, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, у відзиві на зустрічну позовну заяву, ОСОБА_1 зазначає, що малолітня дитина проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження проживання дитини разом з батьком надано не було. Батько самочинно, без згоди матері змінив місце проживання дитини та протиправно утримував її у себе, порушуючи право дитини на зв`язок з матір`ю. 12 квітня 2021 року ОСОБА_1 зверталась до суду із позовною заявою до ОСОБА_10 про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та відібрання малолітньої дитини. 24 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до поліції із заявою з проханням не проводити перевірку за поданою нею заявою, оскільки забрала дитину. Також факт проживання дитини з матір`ю підтверджується довідкою БФ «Місто добра» від 08 грудня 2021 року. Висновок органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради від 20 квітня 2021 року за №327, який надав рекомендаційні висновки щодо способу участі матері у вихованні малолітнього сина, не є належним підтвердженням фактичного проживання дитини разом з батьком. З кінця березня по 24 квітня 2021 року дитина протиправно проживала разом з батьком, оскільки останній самочинно без згоди матері забрав трирічну дитину та чинив матері перешкоди у побаченнях з нею.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечується факт не проживання дитини з матір`ю з 21.03.2021 року по 24.04.2021 року.

З рапорту до відділу поліції від 24 березня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 повідомляла Ізмаїльський РВП ГУНП в Одеській області про те, що колишній чоловік взяв побачитися з їх сумісною дитиною, але не віддає та погрожує заявниці.

12.04.2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю та відібрання малолітньої дитини.

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області ухвалою від 16.04.2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнив частково. Зобов`язав ОСОБА_2 передавати, забезпечувати побачення та спілкування (контакт) дитини малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , кожної суботи з 10:00 год. із залишенням дитини на ніч (за адресою проживання позивача: АДРЕСА_2 ) до 12:00 год. неділі ОСОБА_1 для проведення спільних зустрічей (контактів) з мамою без участі інших осіб, починаючи з наступного понеділка з дати постановлення ухвали до ухвалення остаточного рішення у справі.

24.04.2021 року ОСОБА_1 зверталася до начальника Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області із заявою в якій просила по факту її звернення на лінію 102 з приводу не виконання рішення суду будь-яких розглядів не проводити, оскільки дитину вона забрала.

З інформації з Єдиного державного реєстру судовий рішень, яка є загальнодоступною, вбачається, що ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 травня 2021 року встановлено порядок виконання ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 квітня 2021 року про забезпечення позову. Під час розгляду вказаного питання ОСОБА_2 зазначав, що зі свого боку виконав ухвалу суду про забезпечення позову, передав позивачці дитину, проте позивачка у вказаний у заяві час та до теперішнього часу дитину не повернула, відсутність визначеного порядку в ухвалі про забезпечення позову з огляду на неприязні стосунки та конфлікті ситуації між ними унеможливлюють виконання ухвали.

ОСОБА_1 не заперечувала той факт, що дитина після виконання ухвали суду відповідачем проживає разом із нею.

Відповідно до довідки Центру доброти для мами та дитини «Місто добра» від 08.12.2021 року № 08/12/21 ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тимчасово проживають в Кризовому центрі для матері та дитини «Місто Добра» за адресою: АДРЕСА_3 по теперішній час та будуть проживати в ньому найближчі півроку.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачем за первісним позовом вказані обставини не заперечувалися.

З банківської виписки за договором б/н за період з 01.01.2020 року по 26.10.2023 року на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що 01.06.2021 року здійснено переказ з картки Приватбанку, відправник ОСОБА_12 аліменти от ОСОБА_2 для ОСОБА_4 за три тижня травня 2021 року в сумі 1990 грн; 16.06.2021 року здійснено переказ з картки Приватбанку, відправник ОСОБА_12 аліменти от ОСОБА_2 для ОСОБА_4 за червень 2021 року в сумі 2985 грн; 14.07.2021 року здійснено переказ з картки Приватбанку, відправник ОСОБА_12 аліменти от ОСОБА_2 для ОСОБА_4 за липень 2021 року в сумі 2985 грн; 09.08.2021 року здійснено переказ з картки Приватбанку, відправник ОСОБА_12 аліменти от ОСОБА_2 для ОСОБА_4 за серпень 2021 року в сумі 762,17 грн; 09.12.2021 року здійснено переказ з картки Приватбанку відправник ОСОБА_2 аліменти на дитину за грудень в сумі 995 грн.

ОСОБА_2 не надано суду належних та достатніх доказів проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 25 квітня 2021 року разом з батьком.

Суд першої інстанції не врахував зазначені вище обставини та дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , починаючи від дня звернення до суду, 23 листопада 2021 року по 31 грудня 2021 року.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом, із якими ОСОБА_2 звернувся до суду в листопаді 2021 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , не підлягають задоволенню.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Статтею 193 ЦПК України передбачено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Згідно статті 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу.

До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів - предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, провадження № 14-473цс18).

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У статті 49 ЦПК України унормовані процесуальні права та обов`язки сторін.

Так, відповідно до частин третьої статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.04.2024 року у справі № 657/1024/16-ц зазначила, «що в разі надходження до суду такої заяви суд виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Оскільки предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, зокрема, статтею 16 ЦК України, то зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, що може полягати в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права в межах спірних правовідносин, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Водночас як збільшення або зменшення розміру позовних вимог треба розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Збільшенням розміру позовних вимог не може бути заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені в тексті позовної заяви.

Заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами».

Із матеріалів справи вбачається, що у липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 серпня 2020 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_13 про стягнення аліментів та відкрито провадження.

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини. ОСОБА_2 просив усунути перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з боку ОСОБА_1 шляхом визначення способу участі у вихованні дитини, місця та часу спілкування з дитиною.

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області ухвалою від 27 серпня 2020 року, прийняв зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про участь батька у вихованні дитини, позовні вимоги об`єднав в одне провадження. Затвердив мирову угоду укладену між сторонами.

Постановою Одеського апеляційного суду від 10.06.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 серпня 2020 року в частині затвердження мирової угоди скасовано. Цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення способу участі батька у вихованні дитини направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про припинення права на отримання аліментів з 01 квітня 2021 року та стягнення з відповідачки аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500 гривень щомісячно, починаючи від дня звернення до суду. Вимоги обґрунтовані тим, що з кінця березня 2021 року дитина мешкає разом з батьком на підставі закону та знаходиться на його повному утриманні. При визначенні розміру аліментів просив врахувати, що дитина проходить повторне обстеження щодо встановлення стану здоров`я.

Вказані вимоги не заявлялись при поданні у серпні 2020 року зустрічного позову та мотивувалися іншими обставинами, зокрема невиконанням рішенням виконкому Ізмаїльської міської ради № 731 від 07.07.2020 року, яким визначено спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкування з нею, яке ОСОБА_1 не виконується.

Зазначені обставини свідчать про те, що звертаючись до суду в листопаді 2021 року із повторною зустрічною позовною заявою, позивач за зустрічним позовом одночасно змінив і предмет і підстави зустрічного позову, що не передбачено положеннями ЦПК України, і за своєю суттю є новим позовом.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 липня 2023 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення та стягнення аліментів на неповнолітню дитину до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення способу участі батька у вихованні дитини.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що позивачем за зустрічним позовом одночасно змінено і предмет, і підстави зустрічного позову, тому дійшов помилкового висновку про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду.

Проте, помилкове прийняття у цій справі вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення та стягнення аліментів на неповнолітню дитину та розгляд їх по суті з ухваленням рішення судом, не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, виключний перелік яких визначений у частині третій статті 376 ЦПК України.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.04.2024 року у справі № 657/1024/16-ц.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що ухвала Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 липня 2023 року, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, підлягає залишенню без змін.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , підлягає задоволенню частково. Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 січня 2024 року в частині позовних вимог за первісним позовом слід змінити, збільшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 3500 грн до 5000 грн, та після слів «в подальшому» змінити дату «з 01 січня 2022 року», вказавши «з 25 квітня 2021 року».

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 січня 2024 року в оскаржуваній частині позовних вимог за зустрічним позовом про стягнення аліментів слід скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким відмовити.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 120000 гривень, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу є неспіввісними із складністю справи, наданим двома адвокатами обсягом послуг, витраченим ними часом на надання таких послуг, не відповідають критерію неминучості та реальності таких витрат, розумності їх розміру, а також приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволенні частково (16,6 відсотків від заявленої ціни позову) та стягнення таких витрат становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, тому суд дійшов висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат до 10000 гривень.

Колегія суддів вважає, за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (частини перша та друга статті 15 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21-ц (провадження № 12-14гс22) зазначено, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. З аналізу норми статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Звертаючись до суду із заявою про розподіл судових витрат ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь витрати на правничу допомогу у сумі 120000 грн, зазначивши, що нею сплачено 40000 грн за надання адвокатом Напрієнко М.В. професійної правової допомоги, що підтверджується квитанцією від 15.01.2023 року та підписано відповідний акт приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) між ОСОБА_1 та адвокатом Напрієнко М.В. згідно із укладеним договором.

Також ОСОБА_1 сплачено 40000 грн за надання ОСОБА_8 професійної правничої допомоги, що підтверджується квитанцією від 15.01.2023 року та протягом 10 календарних днів зобов`язується компенсувати витрати на відрядження з м. Одеси до м. Ізмаїл на загальну суму 40000 грн (5000 грн х 8 судових засідань), про що складено та підписано акт.

На підтвердження понесення витрат позивачем за первісним позовом надано договір про надання правової допомоги від 07.04.2023 року, укладений між адвокатом Напрієнко М.В. та ОСОБА_1 ; додаткову угоду до договору від 07.04.2023 року про надання правової допомоги від 07.04.2023 року; детальний опис наданої адвокатом Напрієнко М.В. професійної правової допомоги у справі № 946/4569/20 від 12.01.2024 року; акт № 1 прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) від 12.01.2024 року; договір про надання правової (правничої) допомоги від 02.08.2023 року, укладений між адвокатом Канікаєвим Ю.О. та ОСОБА_1 ; додаткову угоду № 1 до договору від 02.08.2023 року; акт № 1 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 12.01.2024 року; квитанцію про сплату послуг за договором про надання правової допомоги від 02.08.2023 року у сумі 40000 грн.

Додатковою угодою № 1 до договору від 07.04.2023 року, укладеною між адвокатом Напрієнко М.В. та ОСОБА_1 передбачено, що сторони дійшли згоди, що розмір гонорару за ведення цивільної справи № 946/4569/20, провадження по якій відкрито в Ізмаільському міському суді Одеської області за первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення та стягнення аліментів не неповнолітню дитину, на час підписання цієї угоди, є фіксованим і складає 40000 грн за першу інстанцію.

В акті прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 12.01.2024 року викладно обсяг/зміст наданий адвокатом послуг та зазначена їх вартість та загальна вартість робіт склала 40000 грн.

Додатковою угодою № 1 до договору від 02.08.2023 року, укладеною між адвокатом Канікаєвим Ю.О. та ОСОБА_1 передбачено, що сторони дійшли згоди, що розмір гонорару за ведення цивільних справ, провадження по яких відкрито в Ізмаільському міському суді Одеської області, на час підписання цієї угоди є фіксованим і складає 40000 грн за кожну інстанцію, в кожній цивільній справі.

З акту № 1 прийому передачі виконаних робіт (надання послуг) від 12.01.2024 року вбачається, що адвокатом Канікаєвим Ю.О. здійснювалося представництво та ведення цивільної справи № 946/4569/20 в суді першої інстанції 40000 грн та компенсація витрат адвоката по відрядженнях складає 40000 грн (5000 грн х 8 судових засідань).

Верховний Суд у постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 зазначив, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

ОСОБА_2 звертався до суду першої інстанції із клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», згідно з додатком до якої витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла, - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

У свою чергу, питання, пов`язані з відшкодуванням витрат на відрядження, унормовані постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» та Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59.

За змістом пунктів 7, 9 постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються, окрім іншого, витрати на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті).

Витрати на проїзд державних службовців, а також інших осіб, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, у м`якому вагоні, суднами морського та річкового транспорту, повітряним транспортом за квитками 1 класу та бізнес-класу, фактичні витрати, що перевищують граничні суми витрат на найм житлового приміщення та на перевезення багажу понад вагу, вартість перевезення якого входить до вартості квитка того виду транспорту, яким користується працівник, відшкодовуються з дозволу керівника згідно з підтвердними документами.

Відповідно до пунктів 6, 7 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов`язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті.

Пунктом 14 розділу І Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59 визначено, що підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Податкового кодексу України.

У абзаці сімнадцятому статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Водночас як пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98, так і пунктом 12 розділу ІІІ Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59 передбачено, що у разі відрядження за кордон на службовому автомобілі витрати на пально-мастильні матеріали відшкодовуються з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу відповідно до затвердженого маршруту.

Верховним Судом у постанові від 14.09.2022 року у справі № 509/6250/20 зазначено, що сторона, яка не є суб`єктом владних повноважень і на користь якої ухвалене судове рішення, має право на компенсацію здійснених нею та підтверджених документально витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, які не можуть перевищувати встановлені законодавством, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 та Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59.

Водночас вищевказані нормативно-правові акти органів виконавчої влади передбачають можливість відшкодування витрат на проїзд в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі), або ж витрат на пально-мастильні матеріали, які відшкодовуються з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу відповідно до затвердженого маршруту.

Отже, вирішуючи питання про відшкодування витрат стороні, пов`язаних із прибуттям до суду, необхідно виходити з конкретних обставин справи, зважаючи на вид транспорту, яким скористалась особа, а також документи, подані нею на підтвердження здійснення цих витрат. Якщо на підтвердження здійснених стороною витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, подано документи щодо проїзду транспортом загального користування, то такі витрати повинні бути відшкодовані у розмірі вартості квитка, з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством. Такі витрати також можуть бути відшкодовані у розмірі витрат на пально-мастильні матеріали, з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу, якщо вони підтверджені документально.

Додатковою угодою № 1 до договору від 02.08.2023 року, укладеною між адвокатом Канікаєвим Ю.О. та ОСОБА_1 передбачено, що клієнт, окрім оплати гонорару, компенсує адвокатові витрати на відрядження з м. Одеси до м. Ізмаїл, необхідно для покриття транспортних та інших витрат, у фіксованому розмірі 5000 грн за кожне відрядження до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області.

З акту № 1 прийому передачі виконаних робіт (надання послуг) від 12.01.2024 року вбачається, що компенсація витрат адвоката по відрядженнях складає 40000 грн (5000 грн х 8 судових засідань).

Як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження понесених транспортних витрат адвоката Канікаєва Ю. для прибуття до м. Ізмаїл та у зворотному напрямку до м. Одеси.

Оскільки рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 січня 2024 року в частині позовних вимог за первісним позовом підлягає зміні, шляхом збільшення розміру стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 3500 грн до 5000 грн, тобто задоволено частково (23,78% від заявленої суми) та керуючись критеріями обґрунтованості, пропорційності та розумності, дослідивши надані позивачем за первісним позовом докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, встановивши фактичний обсяг наданих адвокатами послуг, з урахуванням заяви відповідача за первісним позовом про зменшення витрат через неспівмірність, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції у розмірі 15000 грн.

Позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволено частково (23,78 %), тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати пов`язані із залученням перекладача у розмірі 3448,10 грн.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів не підлягають задоволенню, то рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору у розмірі 113,50 грн слід скасувати.

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви про стягнення аліментів позивач звільнений на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору.

Враховуючи, що позовна заява підлягає задоволенню частково, то з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 299,90 грн.

Керуючись статтями 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 січня 2024 року в частині позовних вимог за первісним позовом змінити, збільшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_6 , аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 3500 грн до 5000 грн, та після слів «в подальшому» змінити дату «з 01 січня 2022 року», вказавши «з 25 квітня 2021 року».

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 січня 2024 року в оскаржуваній частині позовних вимог за зустрічним позовом про стягнення аліментів скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 січня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору у розмірі 113,50 грн скасувати.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 січня 2024 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних із залученням перекладача змінити, збільшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_6 , витрат на професійну правничу допомогу з 10000 грн до 15000, витрат, пов`язаних із залученням перекладача з 2407 грн до 3448,10 грн.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 липня 2023 року, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 299,90 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16.08.2024 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Н.В. Стахова