02.08.2024 227/1415/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2024 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Корнєєвої В.В.

при секретарі Свіонтек В.М.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника

третьої особи Драної А.В. ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із втратою працездатності на виробництві,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із втратою працездатності на виробництві, який уточнив 20.05.2024 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП «ВК «Краснолиманська» та працював гірничим робітником очисного забою (ГРОЗ) п`ятого розряду з повним підземним робочим днем у шахті. Наказом від 14.08.2017 року № 5613/к був звільнений за ст. 38 КЗпП за власним бажанням. Під час роботи на підприємстві отримав професійне захворювання. Відповідно до Акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 21.09.2022 року йому встановлено хронічні професійні захворювання: хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язо-тонічними та больовими синдромами, рецидивуючий перебіг. (М 54.1.7), пневмоконіоз (t/t, 2/2. рі), ускладнений хронічним бронхітом II ст., фаза затихаючого загострення, ЛН І-ІІ ст. (J 60.Х). Відповідно до п.18 Акту професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - важкості праці, робоча поза: потужність зовнішньої роботи при фізичному динамічному навантажені (з переважною участю м`язів рук та плечового поясу) фактична величина 76.5-96.7 Вт, при нормативному значені - 45 Вт; при фізичному динамічному навантаженні (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулубу) - фактична величина 182.1-195.8 Вт. при нормальному значені - 90 Вт, перебування у вимушеній позі 65-70% часу при нормальному значені 25% часу зміни. Пил переважно фіброгенної дії, викопне вугілля та вуглецевопородний пил з вмістом вугільного деоксида кремнія до 5% фактична величина 93.1-95.4 мг/м3, при нормальному значені -10 мг/м3. В п.12 Акту зазначено, що загальний стаж його роботи 32 роки 07 місяців 20 днів, з них в умовах впливу шкідливих факторів - 16 років 05 місяців 07 днів. 05.12.2022 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому було встановлено 65 % втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності безстроково. Позивач зазначає, що саме діями відповідача йому спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, який є прямим наслідком небезпечних умов праці на підприємстві відповідача, в зв`язку з чим, просив стягнути з ДП «ВК «Краснолиманська» на свою користь у якості відшкодування моральної шкоди 168 285 гривень.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21.05.2024 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду.

10.06.2024 року від представника відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» надійшов відзив на позовну заяву, в якій останній зазначив, що заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх такими, що не відповідають діючому законодавству України та порушують, його права та законні інтереси. Так, відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу та позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. За усі періоди роботи на підприємстві позивач з 2000 року - 2010 рік не скаржився на стан свого здоров`я (у 2010 році та у 2017 році перебував на лікарняному з діагнозом пояснична радікулопатія, у 2017 році з діагнозом хр. Бронхіт на момент звільнення перебував на лікарняному) (під час проходження медичних оглядів з 2003 -2017 роки обмежень до роботи не зазначено, до роботи придатний). Позивач не оскаржував результати періодичних медичних оглядів та не повідомляв роботодавця про невідповідність їх результатів відносно дійсного стану здоров`я. Позивач взагалі не повідомляв роботодавця про свій дійсний стан здоров`я. Таким чином, позивач навмисно сприяв розвиненню професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я. Відповідач забезпечував позивача спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту та створював безпечні і нешкідливі умови праці у рамках існуючої технології видобутку вугілля. Іншої технології видобутку на території України не запроваджено. Окрім того, позивач не позбавлений можливості виконувати іншу роботу, не пов`язану з такими умовами праці, які йому протипоказані МСЕК, а отже є повноцінною особою, яка взмозі реалізовувати своє право на працю. Позивач не зазначив в чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до втрати ним професійної працездатності та будь-яких доказів, які б підтверджували вину відповідача, а тому на підставі ст. 1167 ЦК України відсутність вини, як обов`язкового елементу моральної шкоди, звільняє відповідача від відповідальності. Окрім того, вимоги позивача про завдання йому моральної шкоди профзахворюванням у розмірі 168285,00 грн не можна вважати розумними, виваженими та справедливими, позивачем не доведено факту моральних страждань внаслідок хвороби спричиненої професійним захворюванням, оскільки матеріали справи не містять конкретних фактів, документів, які б підтверджували глибину і тривалість моральних страждань, що унеможливлює оцінку розміру моральної шкоди в такому розмірі. У зв`язку з чим, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

18.06.2024 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшло пояснення, в якому зазначено, що документи на які посилається позивач, а саме довідка МСЕК, акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання є документами, що підтверджують тільки факт професійного захворювання та встановлення в зв`язку з цим стійкої втрати професійної працездатності, і ніяким чином не можуть бути доказом заподіяння моральної шкоди, та просив врахувати ці пояснення при ухваленні судового рішення.

В судове засідання 02.08.2024 року з`явились позивач та представник третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області Драна А.В. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява з проханням розглядати справу без його участі та винести рішення по суті справи у відповідності до норм чинного законодавства, також зазначив, що відзив від 10.06.2024 року підтримує в повному обсязі.

В судовому засіданні 02.08.2024 року позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ДП «ВК «Краснолиманська» з 07.04.2008 року та 14.08.2017 року позивача було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки.( а.с. 8-13).

Згідно Акту про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 21.09.2022 року, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці Король В.І. 23.09.2022 року, професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на різних підприємствах вугільної промисловості України, а саме - шахта «Білецька» ВО «Добропіллявугілля», шахта «Красноармійська -Західна №1», ТОВ «Краснолиманське», ДП «ВК «Краснолиманська» - в умовах дії шкідливих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Причинами виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) є важкість праці, робоча поза, потужність зовнішньої роботи при фізичному динамічному навантаженні (з переважною участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 76,5-96,7 ВТ, при нормальному значенні 45 ВТ; при фізичному динамічному навантаженні (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 182,1-195,8 ВТ, при нормативному значенні - до 25% часу зміни. Пил переважно фіброгенної дії, викопне вугілля та вуглецевопородний пил з вмістом вільного диоксида кремнія до 5% - фактична величина 93,1- 95,4 мг м3, при нормативному значенні -10 мг/м3 ( а. с. 15-17).

Відповідно до копії медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного характеру захворювання (отруєння) № 2203 від 01.09.2022 року, у ОСОБА_1 виявлено професійне захворювання, а саме хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язо-тонічними та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. (М 54.1.7), пневмоконіоз (t/t, 2/2. рі), ускладнений хронічним бронхітом II ст., фаза затихаючого загострення, ЛН І-ІІ ст. (а.с. 21)

Згідно копії довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги (видається застрахованій особі) серії 12 ААА № 098897 від 05.12.2022 р. позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності із них 40% на проф. радикулопатію + 25% на пневмоконіозу та третю групу інвалідності з 05.12.2022 року безтерміново. Згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (видається інваліду) серії 12ААВ № 540972 ОСОБА_1 первинно встановлено третю групу інвалідності, проф. захворювання, безтерміново ( а.с. 18,19).

Окрім того, на підтвердження професійного захворювання позивачем долучено до матеріалів справи копію індивідуальної програми реабілітації інваліда № 754 (а.с. 22-24).

Також в судовому засіданні було встановлено, що позивач по справі перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує щомісячні страхові виплати в зв`язку з професійним захворюванням, встановленим актом П-4 від 23.09.2022 року.

Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Частина четверта статті 43 Конституції зазначає, що кожен має право на належні, безпечні умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно частини другої статті 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника.При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21).

Статтею 173 КЗпП України, закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17 зазначено, що право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності, тобто в даному випадку з 05.12.2022 року.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, викладених у Постанові № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27січня 2004 року по справі №1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до ст. ст.23,1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Таким чином, наданими доказами підтверджено, що позивач отримав професійне захворювання, в результаті чого позивач частково втратив професійну працездатність, що порушило його звичне життя, змусило лікуватися, обмежувати свою життєву активність, прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, чим підтверджується спричинення моральної шкоди відповідачем та наявність підстав для відшкодування роботодавцем заподіяної працівнику моральної шкоди.

Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання Цивільного кодексу України, який є основним актом цивільного законодавства України.

Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання, а тому не потребують якихось додаткових доказів, тому доводи представника відповідача про недоведеність моральної шкоди у зв`язку не наданням відповідних доказів позивачем, не заслуговують на увагу.

Створення неналежних умов виробництва призводить до порушення особистих немайнових прав особи на життя, на охорону здоров`я тощо.

Доводи представника відповідача про те, що відсутня вина відповідача в спричиненні моральної шкоди не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки в даному випадку вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодування моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника.

Таким чином, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивача, відсоток втрати професійної працездатності вперше -65%, встановлення безстроково інвалідності 3 групи, отримання позивачем страхових виплат, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення 100000 грн. з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Щодо відрахування з присудженої позивачу до стягнення суми моральної шкоди податків та зборів, суд зазначив наступне.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульованорозділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Відповідно до пп. «а» п.164.2.14 ст.164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

При цьому, відповідно до підпункту168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України.

Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.Аналогічні правові позиції були викладені Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц та у постанові від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21.

Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичної особою, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст.153 КЗпП України, ст.ст. 3, 5, 12, 13, 18, 258, 260, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із втратою працездатності на виробництві,- задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» ( ) на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої в зв`язку із втратою працездатності на виробництві, в розмірі 100 000 гривень 00 коп., з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Іншу частину заявлених позовних вимог - залишити без задоволення.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» ( ) на користь держави судові витрати в розмірі 1000 грн. 00 коп.

Іншу частину судових витрат компенсувати за рахунок держави.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення до Дніпровського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення складено 02.08.2024 року, повний текст рішення суду виготовлено 07.08.2024 року.

Суддя В.В.Корнєєва

02.08.24