Справа № 367/2500/24
Провадження №2-з/367/182/2024
УХВАЛА

Іменем України

14 серпня 2024 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чиляєвої І.А. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Позивач просить: стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість в розмірі 2 745 159 ( два мільйони сімсот сорок п`ять тисяч сто п`ятдесят дев`ять) гривень та 3 % річних в розмірі 203 018 ( двісті три тисячі вісімнадцять) гривень.

12 серпня представник позивача адвокат Чиляєва І.М. подала заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт в межах суми позову 2 745 159 ( два мільйони сімсот сорок п`ять тисяч сто п`ятдесят дев`ять) гривень на нежитлове приміщення № 129, розташоване по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 109.

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, представник позивача вказує, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову. Зазначає, що накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_2 на даний момент є єдиним способом, який дасть гарантію і буде сприяти тому, що відповідач, в разі задоволення позову, зможе забезпечити повернення позивачу грошових коштів, що підлягатимуть стягненню. На переконання представника позивача, даний захід забезпечення позову буде співмірний з ціною позову, заявленими позовними вимогами та вартістю майна, що є у власності ОСОБА_2 .

Крім того зазначає, що відповідачу на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 07 травня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шех К.Г. за реєстровим № 1495 та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 255650295 від 07 травня 2021 року.

Представник позивача стверджує, що розписка відповідача підтверджує ті обставини, що між сторонами існує спір.

Також зазначає, що розмір грошових коштів, які відповідач зобов`язаний повернути позивачеві згідно розписки від 11 вересня 2021 року становлять 103 318 доларів США у строк до 20 вересня 2021 року,однак, що відповідач допустив порушення строку повернення грошових коштів, а тому невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження об`єкта нерухомого майна та унеможливить виконання рішення суду і захист прав позивача у разі задоволення позову.

Відповідно до приписів ч.1 ст.153 ЦПК України, суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши доводи представника позивача, суд приходить до висновку про те, що заява задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом першим ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов може забезпечуватися шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини свого звернення із такою заявою.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову у виді заборони вчинення будь-яких дій з майном, суд, на підставі наданих позивачем доказів має дійти висновку про те, що такі дії реально може бути вчинено.

Наявність ризику вчинення будь-якою особою дій, які в подальшому зможуть призвести до неможливості виконання відповідного судового рішення, має бути не ілюзорним, а підтверджуватись доказами, які б давали сторонньому незалежному спостерігачу зробити висновок про реальність такого ризику.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення вимоги чи позову до нього, може бути відчужене, зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Обґрунтовуючи вимоги заяви про забезпечення позову, представник позивача вказує, що накладення арешту на майно відповідача гарантуватиме повернення позивачу, в разі задоволення позову грошових коштів, що підлягають стягненню, однак не подає докази на підтвердження реального існування цього ризику відчуження майна (наприклад, оголошення тощо).

Заявником не зазначено жодного доказу на підтвердження наявності обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, та свідчать про необхідність накладення арешту на нерухоме майно, зазначене у заяві про забезпечення позову.

Позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Крім того, заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам.

Для забезпечення суду процесуальної можливості встановити співмірність заявленого виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, заявник повинен подати суду докази на підтвердження ринкової вартості належного відповідачу майна станом на час звернення до суду.

Представником позивача долучено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 07 травня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шех К.Г. за реєстровим № 1495, де вартість нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 183,0 кв.м складає 1 250 000 (один мільйон двісті п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Однак, вказана вартість нежитлового приміщення зазначена у Договорі купівлі-продажу нежитлового приміщення, вказана за домовленістю сторін зазначеного договору.

При цьому, представник позивача не долучає до заяви про забезпечення позову відомості щодо ринкової вартості нежитлового приміщення, що позбавляє суд можливості вирішити питання про співмірність заявлених позивачем вимог вартості майна, щодо якого представник позивача просить суд застосувати заходи забезпечення позову, відтак заява про забезпечення позову суперечить поняттю співмірності, яке передбачене ч.3 ст.150 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку про те, що в заяві про забезпечення позову представником позивача не наведено обґрунтованих та об`єктивних доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить відповідачу та не є безпосереднім предметом позову, не доведено, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також, що такий захід забезпечення співмірний заявленим позовним вимогам.

Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 149-153, 260-261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвокату Чиляєвій І.М. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В. Кравчук