Справа №295/6105/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючої судді Стрілецької О.В.

за участі секретаря судового засідання Савченко Т.В.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Макарської К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

23.04.2024 позивач з використанням системи «Електронний суд» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 25705,65 грн та судові витрати.

В обґрунтування вимог вказано, що 26.12.2018 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір-анкета про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування №0, який підписаний особисто клієнтом. Відповідно до умов договору позивач надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну карту в розмірі 20000,00 грн в межах строку дії договору з 26.12.2018 по 10.01.2021.

В порушення умов укладеного кредитного договору відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 18.12.2019 становила 25705,65 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 17612,75 грн; заборгованість за відсотками 8092,90 грн.

В позовній заяві позивач вказує, що 11.12.2019 між ТОВ «Олком-лізинг» та ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» укладений договір факторингу №1112Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Олком-лізинг» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» право грошової вимоги до боржника за договором позики №0 від 26.12.2018.

18.12.2019 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Олком-лізинг» укладений договір факторингу №158, відповідно до умов якого до ТОВ «Олком-лізинг», перейшло право грошової вимоги до боржників ПАТ «УкрСиббанк»», у тому числі, за кредитним за договором №0 від 26.12.2018, боржником за яким є ОСОБА_1 .

Беручи до уваги те, що відповідач допустив неналежне виконання зобов`язання з повернення кредиту, позивач, який посилається на те, що до нього перейшло право вимоги до боржника за кредитним договором, просить стягнути на свою користь борг, який утворився на день відступлення права вимоги 18.12.2019 в розмірі 25705,65 грн.

Позивач в позовній заяві посилається на те, що строк позовної давності на звернення до суду він не пропустив, оскільки у період з 12.03.2020 по 30.06.2023 строк позовної давності не застосувався у зв`язку з введенням на території України карантину, а також вважає, що строк позовної давності був перерваний вчиненням виконавчого напису, який в подальшому був визнаний таким, що не підлягає виконанню на підставі рішення суду від 19.12.2022, а відтак, на думку позивача, строк позовної давності починається від дня, коли виконавчий напис був визнаний таким, що не підлягає виконанню, зазначаючи, що такий висновок викладений в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові у справі № 554/9126/20 від 13.03.2023.

ІІ. Процедура та позиції сторін

Ухвалою суду від 21.05.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

05.06.2024 від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву (а.с.46-58), в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог та застосувати позовну давність.

В обґрунтування заперечень проти позову посилається на те, що ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» пропустив строк звернення до суду з позовною заявою без поважних причин, посилання позивача на карантин є безпідставними, оскільки суди працювали в звичайному режимі безперервно і безперешкодно. Відповідач просить застосувати строк позовної давності, яка є підставою для відмови в позові.

Крім того, ОСОБА_1 зауважує, що долучені до позовної заяви договори факторингу містять розбіжності в датах, зокрема, договір факторингу №158 укладений між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Олком» 18.12.2019, в той час, як договір факторингу №1112Ф між ТОВ «Олком» та ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» укладений 11.12.2019, тобто раніше, ніж договір факторингу з первісним кредитором, а відтак вважає, що позивачем не підтверджено набуття ним права вимоги за договором, боржником за яким є ОСОБА_1 .

В судове засідання 25.07.2024 представник ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» Лигін В.В. не з`явився, направив клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 42).

В судовому засіданні відповідач та його представник - адвокат Макарська К.О. просили в задоволенні позову відмовити, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.

ІІІ. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження

Судом встановлено, що 26.12.2018 ОСОБА_1 власноручно підписав Анкету-заявку на надання споживчого кредиту, в якій просив в АТ «УкрСиббанк» надати йому споживчий кредит "Револьверна кредитна картка", з сумою кредитного ліміту 20000,00 грн, строком дії ліміту 24 місяці (на звороті а.с. 8).

В цей же день відповідач ознайомився з умовами кредитування, підписавши Паспорт споживчого кредиту - Інформаційний лист, інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартна форма) (а.с. 9).

На підставі поданої Анкети-заявки, 26.12.2018 між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» укладений Договір-анкета про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування №0 (а.с. 7-8), який відповідач підписав особисто.

Згідно з п. 1.1 Договору №0 банк відкриває клієнту та обслуговує на умовах тарифного плану "Револьверна кредитна картка "Шоппінг картка НПК" картковий рахунок № НОМЕР_1 в гривні, випускає та надає клієнту ПК.

Відповідно до п. 2.2.-2.3 Договору №0 сторони дійшли згоди, що ліміт кредитування встановлюється в розмірі 20000,00 грн; строк користування кредитом з 26.12.2018 по 10.01.2021; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки, річних 55,00%, процентна ставка на суму заборгованості за безготівковими операціями 55,00% річних, процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями протягом пільгового періоду 0,00001%.

11.12.2019 між ТОВ «Олком-лізинг» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» (Фактор) укладений Договір факторингу №1112Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Олком-лізинг» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» в якості Нового кредитора за плату, а Фактор приймає належні ТОВ «Олком-лізинг» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в Реєстрі Боржників, укладеними між Первинним кредитором (кредитодавцем) і боржниками (портфель заборгованості) (а.с. 16-20).

Згідно Договору факторингу №1112Ф оплата грошової вимоги - грошові кошти, що надаються в розпорядження ТОВ «Олком-лізинг» (Клієнта) ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» (Фактором) за права грошової вимоги за кредитними договрами по конкретному боржнику, які вказані в реєстрі Боржників відповідно до умов даного договору (а.с. 17).

Зі змісту платіжного доручення № 393 вбачається, що в цей же день 11.12.2019 ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» перерахувало на користь ТОВ «Олком-лізинг» 520 000, 00 грн, як оплату за права вимоги за договором №1112Ф від 11.12.2019 (а.с. 22)

Лише в подальшому, 18.12.2019 між АТ «УкрСиббанк» (Клієнт) та ТОВ «Олком-лізинг» (Фактор) укладений договір факторингу №158, відповідно до умов якого АТ «УкрСиббанк» (Клієнт) відступає ТОВ «Олком-лізинг» (Фактор), а останній зобов`язується прийняти Права вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим договором в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, що передбачені умовами первинних договорів, та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується сторонами в паперовому вигляді (а.с. 11-13).

ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка і мотиви суду

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Договором-анкетою №0, позивач посилається на те, що відповідач порушив взяте на себе зобов`язання з повернення кредиту, у зв`язку з чим на дату відступлення права вимоги станом на 18.12.2019 грн утворилась заборгованість в розмірі 25705,65 грн, яку просить стягнути на свою користь.

Також посилається на те, що право грошової вимоги до відповідача перейшло до нього на підставі Договору факторингу №158 від 18.12.2019, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Олком-Лізинг», та на підставі Договору факторингу №1112Ф від 11.12.2019, який був укладений між ТОВ «Олком-Лізинг» та позивачем у справі - ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум».

Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За статею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За правилами ч. 2 ст. 1081 ЦК України грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу.

Дослідивши надані позивачем докази в обґрунтування позовних вимог в цій частині, суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами перехід права вимоги за кредитним договором №0 від 26.12.2018 від АТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» станом на 11.12.2019.

Нормами статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, а відповідно до положень ч. 2 ст. 1081 ЦК України грошова вимога в момент відступлення повинна існувати.

Матеріалами справи підтверджується, договір факторингу №1112Ф між ТОВ «Олком-Лізинг» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» (Фактор) був укладений 11.12.2019, оплата за яким також була проведена в цей же день (а.с. 16-20, 22).

Зі змісту даного договору факторингу вбачається, що первинний договір - договір відступлення права вимоги між Клієнтом в якості Нового Кредитора (кредитодавця) та Первинним Кредитодавцем Новому Кредитору; Первинний кредитор - АТ "УкрСиббанк".

Разом з тим, судом не встановлено, що станом на 11.12.2019 ТОВ "Олком-Лізинг" відповідно до положень ст. ст. 512, 514, 1077, 1078, 1081 ЦК України набуло право дійсної грошової вимоги до боржників, які мали не виконані зобов`язання перед АТ "УкрСиббанк", в тому числі до відповідача.

Договір факторингу № 158 від між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Олком-Лізинг» про відступлення прав вимог до боржників був укладений лише через 7 днів - 18.12.2019.

Отже, станом на 11.12.2019 право вимоги до відповідача не могло перейти до ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум», оскільки в ТОВ «Олком-Лізинг» не існувало права вимоги до відповідача, яке перейшло від АТ «УкрСиббанк» лише 18.12.2019 - після укладення договору факторингу №158 та підписання відповідного реєстру боржників.

Таким чином, на підставі доказів, які надані позивачем в обґрунтування заявлених вимог суд дійшов переконання, що позивачем не доведено перехід права вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» від АТ`УкрСиббанк» станом на 11.12.2019.

За правилами ст. 12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Однією з засад цивільного судочинства є його диспозитивність. Так, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22).

Відповідач, у відзиві на позовну заяву, заперечуючи проти позову, посилався на те, що до матеріалів справи долучені договори факторингу, які не є послідовними в датах переходу права вимоги від клієнта до фактора (а.с.46-47).

Разом з тим, позивач, маючи процесуальну можливість спростувати такі доводи, не вчинив жодної процесуальної дії на обґрунтування позовних вимог, що є його обов`язком, не скористався своїм правом, не подав ні відповідь на відзив на позовну заяву, ні жодної іншої заяви по суті справи, направивши заяву про розгляд справи без його участі, таким чином, взявши на себе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій, що передбачено ст. 12 ЦК України.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності

У відзиві на позовну заяву відповідач посилався на те, що позивач пропустив строк звернення до суду, а введення на території України карантину не перешкоджало позивачу звернутися до суду, оскільки суди працювали в звичайному режимі.

Право на звернення до суду за захистом кореспондується зі статтею 256 ЦК України, яка встановлює для особи часові межі для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та називає їх позовною давністю.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності визначається в статті 261 ЦК України.

Частиною 1 статті 261 ЦК України визначено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з абз. 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» (зі змінами та доповненнями)визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України установлено карантин.

У подальшому постановами Кабінету Міністрів України карантин неодноразово продовжувався, який був відмінений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 657 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"

Згідно з Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» ЦК України доповнено п.12 Прикінцевих та перехідних положень, згідно якого під час дії встановленого Кабінетом Міністрів України карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України були продовжені на строк дії такого карантину.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», який був затверджений 24.02.2022 року відповідним Законом України № 2102-ІХ, на всій території України був введений воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалась, який діє по даний час, продовжений до 09.11.2024.

Згідно з Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ, в редакції Закону України від 08.11.2023 № 3450-ІХ, ЦК України доповнено п.19 Прикінцевих та перехідних положень, згідно якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Позивач звернувся до суду з позовом 23.04.2024 шляхом використання системи «Електронний суд», з урахуванням періоду, протягом якого на території України був установлений карантин - з 12.03.2020 по 30.06.2023, беручи до уваги те, що з 24.02.2022 в Україні був введенний воєнний стан, який триває по даний час, з огляду на зміст п.п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, позивач строк звернення до суду не пропустив.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача, що не дивлячись на встановлення карантину суди працювали в звичайному режимі, а відтак позивач мав можливість своєчасно звернутись до суду з позовом, оскільки вони не відповідають змісту п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який не містить будь-яких умов, за яких продовжуються строки на період дії карантину. А тому сам по собі факт запровадження карантину на території України є підставою для застосування п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Таким чином, суд визнає безпідставними доводи відповідача про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити позивачу, що в тексті позовної заяви абсолютно безпідставно зазначено, що позивач не пропустив строк звернення до суду з позовом, оскільки перебіг позовної давності за заявленими вимогами починається від дня, коли виконавчий напис був визнаний таким, що не підлягає виконанню, з посиланням на постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові у справі № 554/9126/20 від 13.03.2023, оскільки зміст правового висновку, викладеного в даній постанові, є абсолютно протилежним за змістом, викладеним позивачем в позовній заяві.

Так, в постанові Верховного Суду у справі № 554/9126/20 від 13.03.2023 викладений наступний висновок щодо застосування норми права: "Початок перебігу позовної давності за позовами про стягнення заборгованості у зв`язку з невиконанням зобов`язань у договірних правовідносинах з визначеним строком виконання починається зі спливом цього строку. Цивільне право кредитора є порушеним з моменту невиконання зобов`язання. Вчинення нотаріусом виконавчого напису не впливає на перебіг позовної давності, а саме, не перериває та не зупиняє її перебіг. Визнання судом виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не впливає на перебіг позовної давності. Визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме по собі не є поважною причиною пропуску позовної давності".

Практика Верховного Суду з даного питання є сталою, змін не зазнавала, що підтверджується змістом постанови Верховного Суду від 04.06.2024 у справі №520/5203/15 та інших.

Аналізуючи зібрані по справі докази на предмет їх належності, достовірності, достатності та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено на підставі доказів перехід права вимоги за кредитним договором №0 від 26.12.2018, укладеним з відповідачем, від первісного кредитора АТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» станом на 11.12.2019 - дата укладення договору факторингу №1112Фміж ТОВ «Олком-лізинг» та ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум», а відтак суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

V. Розподіл судових витрат

Беручи до уваги те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, на підставі положень ст. 141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум», місцезнаходження: м. Київ, Вознесенський узвіз, 23-4, нежитлове приміщення № 35А, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

З урахуванням положень ч. 3 ст. 124 ЦПК України повний текст рішення складений 05.08.2024.

Суддя О.В. Стрілецька