Провадження №2/523/711/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"24" липня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судових засідань - Бєлік Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Від імені та в інтересах ОСОБА_1 до Суворовського районного суду м. Одеси з позовними вимоги до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, звернувся представник позивача адвокат Селюков Павло В`ячеславович.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 05.01.2023 року на перехресті вул. Зоринська-Паркова в м. Одесі сталась ДТП, за участю транспортного засобу «BMW», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Nissan Qashqai», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 . Представник зазначає, що постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 06.02.2023 року (справа № 523/1452/23) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця застрахована не була, а відтак, потерпілий звернувся до МТСБУ з заявою про отримання регламентної виплати в порядку передбаченому ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільне-правової відповідності». На підставі поданої заяви, позивач отримав виплату у розмірі: 103 464, 16 гривень. Разом з цим, загальна вартість відновлювальних робіт становить 112 698, 28 гривень, що підтверджується актовим виконаних робіт від 19.05.2023 року.

Щодо моральної шкоди представник позивача зазначає, що у зв`язку з ДТП позивач понад 4 місяці був позбавлений можливості користуватись власним авто, та був змушений користуватись послугами таксі, крім іншого, поніс незаплановані матеріальні витрати, та був вимушений змінити належний спосіб життя. Моральну шкоду позивач оцінив в розмірі: 25 000 гривень.

На підставі викладеного представник позивача просить: стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду з урахуванням регламентної виплати у сумі: 10 234, 12 гривень, моральну шкоду у розмірі: 25 000 гривень, понесені судові витрати та витрати на правничу допомогу у розмірі: 10 000 гривень.

Після надходження цивільної справи, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2023 позовну заяву залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. 177 ЦПК України.

Заявою від 05.09.2023 року (вх. № 6880) представник позивача адвокат Селюков П.Д. усунув недоліки визначені ухвалою.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву, третій особі про право на подання письмових пояснень щодо позову.

В судовому засіданні 22.01.2024 р. представник позивача адвокат Селюков Павло В`ячеславович заяви клопотання про приєднання до матеріалів справи звіту про визнання вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу завданого власнику транспортного засобу (а.с.40-64).

Ухвалою суду під час наради на місці, з урахуванням думки представника відповідача було задоволено клопотання представника позивача про залучення до матеріалів справи звіту.

В останнє судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, на адресу суду 24.07.2024 року надійшла заява за підписом представника позивача адвоката Селюкова Павла В`ячеславовича щодо можливості розгляду справи за відсутності сторони позивача, згідно поданої заяви представник зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити та, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.83).

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_4 до суду не з`явились, про причини не явки суду не повідомили.

Представник відповідач в останнє приймав участь в судовому засіданні 22.02.2024 року, згідно запису в протоколі судового засідання зазначив, що станом на час розгляду справи відзиву не підготовив, та зазначив, що має намір заявити клопотання про виклик свідка (а.с.72).

В судове засідання призначене на 24 липня 2024 року відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений (а.с.82), про причини не явки суду не повідомив.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що учасники провадження про час та місце слухання справи повідомлені, представник позивача звернувся на адресу суду з заявою прослухання справи за відсутності сторони позивача, відповідач повідомлений, відзиву на позов не надав, не висловив думки щодо заявлених позовних вимог, а відтак, підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено, у зв`язку з цим, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи документів.

Ухвалою суду від 24 липня 2023 року вирішено провести розгляд справи в заочному порядку.

Відповідно до положення ч.3 ст. 211 ЦПК України - учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 05.01.2023 року на перехресті вул. Зоринська-Паркова в м. Одесі сталась ДТП, за участю транспортного засобу «BMW», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Nissan Qashqai», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

Також, судом встановлено, що постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 06.02.2023 року (справа № 523/1452/23) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.8-11).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно позовної заяви представник позивача зазначив, що МТСБУ здійснило позивачу регламенту виплату у розмірі: 103 464, 16 гривень, водночас загальна вартість відновлюваних робіт складає 112 698, 28 гривень, а тому позивач просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом встановлено, що відповідно до звіту про визнання вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу завданого власнику транспортного засобу від 2/15/2023 (а.с.49-62) вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ «Nissan Qashqai», номерний знак НОМЕР_2 - становить: 102 646, 16 гривень.

Отже, різниця між фактичним розміром шкоди завданої позивачу і страховою виплатою становить: 10 234,12 гривень.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкода зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

Згідно ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Представник відповідача, та або відповідач відзиву на позов не надали, не спростували позовних вимог, не надали іншого розрахунку на спростування доводів позивача.

З огляду на зазначене, суд вважає за доцільне зазначити, що ст. 12 ЦПК України передбачена змагальність сторін, тобто цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З даного приводу суд зазначає, що представнику відповідача неодноразово надався час на вчинення дій пов`язаних з належним захистом та надання доказів на спростування обставин викладених у позові, тобто, судом було вжито заходів передбачених п.4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України.

Згідно приписів ч. 2, ч. 3 ст. 13 ЦПК України - збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Отже, з огляду на зазначене, відповідачу надавався необхідний та достатній час для вчинення належних дій необхідних для захисту.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи . Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок спростування презумпції вини, шляхом доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, яку позивач оцінив в сумі 25 000 гривень, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачу були спричинені моральні страждання, які полягали у моральних стражданням з приводу пошкодження майна, яке було взято в оренду, та відповідно не належало позивачу на праві власності, а також душевних страждань перенесених під час ДТП. Судом встановлено, що порушення правил безпеки руху з боку відповідача заподіяло позивачу моральні страждання, однак суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 25 000 грн. оцінені ним суб`єктивно і є завищеними, у зв`язку з чим вважає за необхідним задовольнити їх на суму 5000 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з цим, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати зі сплати судового збору у розмірі: 1 703, 60 гривень.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 43, 76-83, 131, 133, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 11, 22, 625, 1166, 1167, 1187 ЦК України суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) - матеріальну шкоду, а саме різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням у розмірі: 10 234, 12 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) - моральну шкоду у розмірі: 5 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) - понесені судові витрати у розмірі: 1 703, 60 гривень.

В решті позовних вимог залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 29.07.2024р.

Суддя: