Справа № 366/1221/24
Провадження № 2/366/471/24
РІШЕННЯ

іменем України

2 липня 2024 року Іванківський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Гончарука О.П.,

за участю секретаря судового засідання Іванової Л.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в смт. Іванків, Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно,-

встановив:

Позивач звернувся з позовом до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно, яке складається з:

- житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 29 квітня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Позивач звернувся із заявою про зміну позовних вимог та просить визнати за ним, право приватної власності на спадкове майно ОСОБА_2 , а саме житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 та право власності на житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 - будинок розміром житлової площі 48,00 кв.метрів, розміром загальної площі 101,8 кв.метрів, в плані під літ. «А». Господарські будівлі та споруди : сарай «Б», «Г», «Д», погріб «В», вбиральня «Е», «Ж», огорожа №1-2.

При вирішенні заяви позивача про зміну предмету позову суд виходить з наступного:

Процесуальні права та обов`язки сторін визначені ст.49 ЦПК України, тож відповідно до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Верховний Суд у постанові від 09 липня 2020 року по справі №922/404/19 зазначив, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Відповідно до ч.3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Зміна підстав і предмету позову не допускається. Верховний Суд вказує, що якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог. Зокрема, такий правовий висновок надано Верховним Судом у постанові від 16.03.2018 в справі №916/1764/17.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі №922/2575/19, у постанові Верховного суду від 22 липня 2021 року по справі №910/18389/20.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Вивчивши заяву про зміну предмета позову у даній справі, суд вважає, що така заява не суперечить закону, не виходить за межі спірних правовідносин, сторона позивача змінила предмет позову, не змінюючи підстави позову, тому суд вважає за необхідне заяву позивача задовольнити прийняти до провадження заяву про зміну предмета позову.

Свої вимоги позивач мотивує, тим, що спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , він прийняв, звернувся до державного нотаріуса Іванківської державної нотаріальної контори (спадкова справа №350/2021), однак 18 квітня 2024 року позивачу у вказаній нотаріальній конторі відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказані будинку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок АДРЕСА_1 та у зв`язку з недоказаністю родинних відносин із спадкодавицею.

Крім того, він є власником домоволодіння по АДРЕСА_1 . Це підтверджується довідкою Блідчанського старостинського округу від 30.01.2024 року №259. Дані будинку будувалися власними силами за особисті кошти, але після закінчення будівництва пів будинку належним чином не зареєстрував. На даний час він не має можливості офіційно зареєструвати своє право власності на половину домоволодіння, в зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на нього, оскільки на момент закінчення будівництва вказаного будинку його реєстрація не була проведена в належному порядку.

Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити повністю.

Відповідач - представник Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області подали заяву про розгляд справи без представника селищної ради. Проти задоволення позовних вимог не заперечують.

З наданих доказів, встановлено такі факти і обставини:

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що виконкомом Блідчанської сільської ради Іванківського району Київської області , зроблено відповідний актовий запис № 10 (Свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 ).

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що виконкомом Коленцівської сільської ради Іванківського району Київської області, зроблено відповідний актовий запис №11. Батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу ОСОБА_2 20 березня 1969 року розірвала шлюб з ОСОБА_3 (Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Іванківського районного управління юстиції у Київській області - актовий запис №23 від 20 березня 1969 рік) та змінила прізвище ОСОБА_2 на ОСОБА_2 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу ОСОБА_2 12 січня 1979 року уклала шлюб з ОСОБА_7 (Виконавчий комітет Блідчанської сільської ради Іванківського району Київській області - актовий запис №1 від 12 січня 1979 рік) та змінила прізвище ОСОБА_2 на ОСОБА_2 .

Відповідно наданих документів встановленно, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 .

З довідки виданої виконкомом Іванківської селищної ради №298 від 09.02.2024, убачається, що згідно з по господарською книгою № 2 за номером об`єкта по господарського обліку 101,102, житлового будиноку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 рахується за власником ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З довідки виданої виконкомом Іванківської селищної ради №259 від 30.01.2024, убачається, що згідно з по господарською книгою № 3 за номером об`єкта по господарського обліку 0268-1, житлового будиноку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 рахується за власником ОСОБА_1 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області (вихідний № 362-02-31) 18 квітня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок та не доказано родинних відносин із спадкодавицею. Спадщину після смерті ОСОБА_10 прийняв ОСОБА_11 заявою від 16.11.2021 року. Інших спадкоємців не має.

ТОВ «Проектно Консалтингова Група» на замовлення технічної інвентаризації ОСОБА_1 , виготовлено станом на 26 березня 2024 року Технічний паспорт будинку садибного типу Реєстраційний номер № ТІ01:4828-5960-6887-8136, адреса об`єкта АДРЕСА_1 , з додатками: схема розташування будівель та споруд, план будинку садибного типу; експлікація приміщень будинку садибного типу, характеристика будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами.

Згідно довідки «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» інвентиризаційна справа на об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 в архіві підприємства не зареєстрована та право власності в БТІ не реєструвалось.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Одним з предметом спору в даній справі є визнання за позивачем права власності на об`єкти нерухомого майна на підставі статті 392 ЦК України, яка передбачає, що позов про визнання права власності може бути пред`явлено, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою або якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Тобто, передумовою для звернення з позовом про визнання права власності на майно на підставі названої статті є сумніви у належності позивачеві цього майна, які виникають у інших осіб, неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втрата належних правовстановлюючих документів на майно.

Право власності, як і будь-яке інше суб`єктивне право, виникає при наявності певних юридичних фактів та конкретних обставин, з якими закон пов`язує виникнення права власності на конкретне майно у певних осіб. Підстави виникнення права власності поділяються на такі, що не залежать від прав попереднього власника на майно, тобто первісні, та похідні, за якими право власності на майно переходить до власника від його попередника в порядку правонаступництва.

Відповідно до статі 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права.

З огляду на те, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав та у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Таким чином, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності за статтею 392 ЦК України у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно, оскільки підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до статті 392 ЦК України є саме оспорення або невизнання існуючого права, а не намір набути таке право за рішенням суду.

Щодо вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України встановлює, що спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із частиною першою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Частина 1 ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У відповідності до ч.1 та ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини подати заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966р. та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966р., який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995р., та інших нормативно-правових актів.

Так, згідно п. 1 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Пунктом 7 даної Інструкції передбачено, що така реєстрація проводиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком N 1, зокрема, на підставі свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів.

Факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , будинку є записи погосподарської книги №2, об`єкт по господарського обліку №101,102, по АДРЕСА_1 зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 .

Із технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого на замовлення ОСОБА_1 , убачається, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 101,8 кв.м. в плані під літерою «А» (житлова площа 48,0 кв.м.). Надвірні будівлі та споруди: сарай ( «Б», «Г», «Д») , вбиральня («Е», «Ж»), огорожа під номером 1-2.

Таким чином, позивач прийняв спадщину після ОСОБА_1 набув право власності на належний його матері ОСОБА_2 вказаний ним будинок в порядку спадкування за законом, тобто з законних підстав.

Оскільки нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо вказаного нерухомого майна із законних підстав, то позивач має право на судовий захист.

Таким чином, позов є обґрунтований і підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 328, 1216-1218, 1223, 1261, 1267, 1268 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», ст. 12,13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право приватної власності на спадкове майно, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та право приватної власності на будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 ,і загальною площею 101,8 кв.м. в плані під літерою «А» (житлова площа 48,0 кв.м.). Надвірні будівлі та споруди: сарай ( «Б», «Г», «Д») , вбиральня («Е», «Ж»), огорожа під номером 1-2.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач:

Іванківська селищна рада Вишгородського району Київської області, ідентифікаційний код юридичної особи: 04358000, місцезнаходження: 07201, Київська область, смт.Іванків, вул. Проскури, буд.№47.

Суддя: О.П. Гончарук