КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7596/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року

у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, -

установив:

У вересні 2023 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» звернулось до Голосіївського районного суду м. Києваіз позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, щоз 01 травня 2015 року та по теперішній час надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в будинку АДРЕСА_1 .

Власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 і споживає його послуги.

При цьому, відповідачі знехтували обов`язком, щодо укладення з ним письмового договору.

За період з 01 травня 2015 року по 01 серпня 2023 року заборгованість відповідачів за послуги утримання будинків і споруд та прибудинкових територій складає 32299,55 грн.

Просило суд, стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 травня 2015 року по 01 серпня 2023 року основного боргу у розмірі 26509,89 грн., інфляційні втрати у розмірі 4302,52 грн., 3% річних в розмірі 1487,14 грн., а всього 32299,55 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року вилучено зі складу учасників справи неналежного відповідача ОСОБА_2 , залишивши належним відповідача ОСОБА_1 .

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року у задоволенні позову КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги утримання будинків і споруд та прибудинкових територійвідмовлено.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 грудня 2023 року виправлено допущену описку в рішенні суду від 24 листопада 2023 року, а саме: замість помилково зазначеного у вступній частині «до ОСОБА_2 », зазначити вірно «до ОСОБА_1 »; у шостому абзаці описової частини замість помилково зазначеного «з ОСОБА_2 », зазначити вірно «з ОСОБА_1 »; у двадцятому абзаці описової частини замість помилково зазначеного «відповідача ОСОБА_2 », зазначити вірно «відповідача ОСОБА_1 » та у першому абзаці резолютивної частини замість помилково зазначеного «до ОСОБА_2 », зазначити вірно «до ОСОБА_1 ».

Вважати та читати вступну частину рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року у такій формі:

«24.11.2023 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, -»

Вважати та читати абзац шостий описової частини рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 листопада 2023 року у такій формі:

«Крім того, позивач уточнив свої позовні вимоги, в яких просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.05.2015 по 01.08.2023 основного боргу у розмірі 26509,89 грн., інфляційні втрати у розмірі 4302,52 грн., 3% річних в розмірі 1487,14 грн., а всього 32299,55 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат».

Вважати та читати абзац двадцятий описової частини рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року у такій формі:

«Як вбачається з матеріалів справи, в позовній заяві з урахуванням уточнених позовних вимог позивачем зазначено адресу відповідача ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 . При цьому, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів № 353144308 від 06.11.2023 вбачається, що квартира АДРЕСА_4 належить на праві власності ОСОБА_2 ».

Вважати та читати абзац перший резолютивної частини рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року у такій формі:

«У задоволенні позову Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги утримання будинків і споруд та прибудинкових територій - відмовити».

Не погоджуючись із цим рішенням, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» подало апеляційну скаргу, в якій посилалася на те, що судом першої інстанції відносно належного відповідача ОСОБА_1 рішення ухвалено не було, натомість, суд першої інстанції ухвалив рішення відносно неналежного відповідача ОСОБА_2 , якого було виключено ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року.

Просило суд, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги відносно належного відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що доказів того, що відповідач є споживачем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, які постачає Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», суду не надано, оскільки не надано доказів того, що відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстрація відповідача за вказаною у позові адресою відсутня.

Крім того, відсутній договір укладений між сторонами про надання послуг, по яким утворилась заборгованість.

З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

За положеннями ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно зі статтями 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла до 01 травня 2019 року) визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ( в редакції з 01 травня 2019 року) до житлово-комунальних послуг належить у т.ч.:1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:

утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Згідно з п. 5, п.12 ч.3 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами;надавати виконавцю комунальних послуг або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, показання наявних приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку, в порядку та строки, визначені договором.

Згідно вимог п.1 ч.2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Згідно з статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу положень ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Таким чином, з огляду на зазначені вище норми чинного законодавства обов`язок у споживача оплатити послуги виникає з наявності факту надання таких послуг та їх споживання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, на виконання свого процесуального обов`язку, не надав суду належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а саме, доказів що відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, які постачає Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва».

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції відносно належного відповідача ОСОБА_1 рішення ухвалено не було, оскільки як вбачається з матеріалів справи ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 грудня 2023 року було виправлено допущену описку у рішенні Голосіївського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року та зазначено вірно належного відповідача « ОСОБА_1 » замість « ОСОБА_2 ».

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі.

Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами на підтвердження наявності факту надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та їх споживання відповідачем.

Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба