УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/1269/24

Провадження № 2-н/568/132/24

16 серпня 2024 р. м.Радивилів

Суддя Радивилівського районного суду Рівненської області Троцюк В.О.,

ознайомившись із матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію,-

в с т а н о в и в:

До Радивилівського районного суду Рівненської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» провидачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію.

Ознайомившись з матеріалами заяви про видачу судового наказу, приходжу до висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу з огляду на наступне.

В поданій заявником заяві про видачу судового наказу вказано боржника ОСОБА_1 адреса АДРЕСА_1 .

Судом, в порядку частини 8 статті 187 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи, що в заяві боржником вказано фізичну особу, яка не має статусу підприємця, було з застосуванням підсистеми Електронний Суд отримано відомості з Єдиного державного демографічного реєстру.

Згідно з відповіді №734418 від 12.08.2024 р. з Єдиного державного демографічного реєстру останнє відоме місце реєстрації боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , 25.01.2021 року знята з реєстрації.

Відділом обліку та моніторингу Інформації реєстрації місця проживання УДМС України в Рівненській області надано інформацію, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано/знятою з реєстрації не значиться.

Згідно ч.1 ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.160 ЦПК України, із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, у разі якщо: заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Так, згідно з п. 3 ч. 3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

З системного аналізу зазначених норм законодавства слідує, що судовий наказ може бути виданий за умови, що боржником є індивідуальний споживач фізична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, з яким повинен бути укладений договір про надання житлово-комунальної послуги; або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Між сторонами виникли відносини щодо наявності заборгованості за послуги з постачання електричної енергії та у даному випадку, при визначенні підсудності заяви про видачу судового наказу слід виходити з того, що вимоги стягувача виникли з приводу постачання електричної енергії до відповідного нерухомого майна, а тому підлягають застосуванню відповідні положення ч.1ст.30 ЦПК України, які регулюють правила виключної підсудності у цивільних справах щодо нерухомого майна.

Частина перша статті 30 ЦПК України передбачає, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Так, згідно з висновком, що викладений у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №638/1988/17, позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 провадження № 12-73гс20 висловила наступні правові позиції: п. 7.15. приписами цивільного судочинства (частина перша статті 114 Цивільного процесуального кодексу України(далі -ЦПК України; в редакції, чинній до 14 грудня 2017 року, частина перша статті 30 ЦПК України в чинній редакції) передбачено виключну підсудність позовів, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходження майна або його основної частини. В пункті 7.25. Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

З урахуванням наведеного, заява про стягнення заборгованості за надання послуг з постачання електричної енергії має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Разом з тим, відповідно до п.5 ч.2 ст.163 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви додаються, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України).

До матеріалів заяви не долучено доказів належності ОСОБА_1 нерухомого майна, за яким надаються послуги постання електричної енергії.

За інформацією, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відсутні відомості що боржник ОСОБА_1 є власником нерухомого майна за адресою, за якою нараховано заборгованість.

Із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, тому суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу.

Згідно із вимогами ч. 9 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги те, що отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника ОСОБА_1 , у видачі судового наказу належить відмовити.

Також, суд звертає увагу заявника на те, що відповідно ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст.160-166, 258-261, 353 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію.

Ухвала набирає законної сили через п`ятнадцять днів з дня проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, ухвала набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали можуть подати апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії.

Суддя В.О. Троцюк