Провадження №22-ц/812/1237/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 серпня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №472/536/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана її представником адвокатом Венделем Олегом Михайловичем на ухвалу, яку постановив Веселинівський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Орленко Людмили Олексіївни у приміщенні цього суду 10 червня 2024 року, дата складання повного тексту не зазначена, за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

у с т а н о в и в :

У травні 2024 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «Акцент-Банк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов мотивувало тим, що 23 лютого 2018 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку, подавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46.8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг додаються до позовної заяви. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі відповідно до умов договору. Відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, внаслідок чого станом на 08 травня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 100950 грн. 84 коп., яка складається з 58262 грн. 94 коп. заборгованості за кредитом та 42687 грн. 90 коп. заборгованості по відсоткам.

Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідачки вказану заборгованість та судові витрати у розмірі 3028 грн.

Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 10 червня 2024 року матеріали вказаної справи передано за підсудністю до Центрального районного суду міста Миколаєва.

Ухвала суду мотивована тим, що відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а тому дана справа не підсудна Веселинівському районному суду Миколаївської області і підлягала передачі за підсудністю, а саме: до Центрального районного суду міста Миколаєва.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що ухвала суду є незаконною, а тому просить її скасувати і направити справу для розгляду до Веселинівського районного суду Миколаївської області.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким як внутрішньо переміщені особи фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідками про ВПО та довідкою Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області №2695 від 01 серпня 2023 року, і прибути до Центрального районного суду міста Миколаєва не має можливості. У даному випадку зареєстрованим місцем перебування відповідачки є смт Токарівка Вознесенського району Миколаївської області, яке територіально відноситься до Веселинівського районного суду Миколаївської області, розгляд справи у якому дасть їй можливість безпосередньо приймати участь в судових засіданнях, в дослідженні письмових доказів, тобто буде сприяти доступу до суду, і вказане не суперечить положенням частини 1 статті 27 ЦПК України.

З урахуванням частини 2 статті 369 ЦПК України справу призначено до розгляду без повідомлення учасників.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Акцент-Банк» звернулося до Веселинівського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд вважав, що АТ «Акцент-Банк» подало позовну заяву з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), а саме до суду не за зареєстрованим місцем проживання відповідачки, що в силу пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України є підставою для направлення позовної заяви до Центрального районного суду міста Миколаєва.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

За загальними правилами територіальної юрисдикції (підсудності) позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. (частина 1 статті 27 ЦПК України).

У позовній заяві, поданій до Веселинівського районного суду Миколаївської області, АТ «Акцент-Банк» вказав наступну адресу відповідачки: Миколаївська область, селище міського типу Токарівка, вул. Незалежності, 56.

Частинами 6, 8 статті 187 ЦПК України, якою врегульовані дії суду при відкритті провадження у цивільні справі, передбачено, що у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

На виконання таких вимог закону суддя, вирішуючи питання відкриття провадження за позовною заявою АТ «Акцент-Банк», здійснив запити до Єдиного державного демографічного реєстру та Центру надання адміністративних послуг Веселинівської селищної ради Миколаївської області з метою надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 39).

Відповідно до довідки Веселинівської селищної ради від 03 червня 2024 року відповідачка ОСОБА_1 не зареєстрована на території Веселинівської селищної ради (а.с. 41).

Юрисдикція Веселинівського районного суду Миколаївської області розповсюджується на територію колишнього Веселинівського району Миколаївської області.

Згідно із частиною 9 статті 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Пункт 1 частини 1 статті 31 ЦПК України передбачає, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи, що на підставі належних доказів встановлено і не спростовується відповідачкою ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яка територіально відноситься до Центрального району міста Миколаєва, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ця справа не підсудна Веселинівському районному суду Миколаївської області, а тому її необхідно передати за підсудністю, а саме: до Центрального районного суду міста Миколаєва.

Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, а аргументи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують та не приймаються апеляційним судом.

Так, суперечать вимогам процесуального закону, а тому відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 хоча і зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , однак як внутрішньо переміщені особа фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , яка є зареєстрованим місцем її перебування та територіально відноситься до Веселинівського районного суду Миколаївської області, розгляд справи у якому дасть їй можливість безпосередньо приймати участь в судових засіданнях, в дослідженні письмових доказів, тобто буде сприяти доступу до суду, і вказане не суперечить положенням частини 1 статті 27 ЦПК України.

Як вбачається з долученої до апеляційної скарги довідки від 17 жовтня 2022 року № 4813- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 зазначене: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування вказане: АДРЕСА_3 .

22 листопада 2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно положень частини 1 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Так, форма довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затверджена постановою Кабінету Міністрів України «Про облік внутрішньо переміщених осіб» від 01 жовтня 2014 року № 509, абзацом 2 пункту 1 якої визначено, що довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з пунктом 9 Правил реєстрації місця проживання, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 (в редакції, яка була чинною до 15 серпня 2017 року включно), відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.

Проте, постановою Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2017 року № 579 внесено зміни до пункту 9 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», а саме виключено в абзаці першому слова «та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи». Вказана постанова набрала чинності з 16 серпня 2017 року.

Отже, з 16 серпня 2017 року довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не належить до переліку документів, на підставі яких вноситься інформація про зареєстроване місце перебування особи.

До того ж Постанова Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2017 року № 579 втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 265 від 07 лютого 2022 року, якою також затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування).

При цьому згідно положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, процес видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка переміщується з тимчасового окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, стосується виключно самої внутрішньо переміщеної особи та уповноваженого органу. Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку у заяві про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи зазначаються відомості про зареєстроване місце проживання та адреса фактичного проживання, повідомлена цією особою. Зазначена інформація має облікове значення.

Відповідно до абз.3 пункту 3 Порядку створення, ведення та доступу до відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2016 року № 646, якщо інформація про внутрішньо переміщену особу вноситься до бази даних уперше, автоматично формується унікальний номер запису, який відображається в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка), згідно з додатком до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб».

Враховуючи форму довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, визначеної у додатку 2 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1жовтня 2014 року № 509, в ній зазначаються прізвище, ім`я, по батькові особи; дата і місце народження; стать; серія, номер (у разі наявності), дата видачі паспорта громадянина України, ким і коли виданий/дані про документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини; відомості про законного представника, що супроводжує малолітню дитину, недієздатну особу або особу, дієздатність якої обмежена; зареєстроване місце проживання; фактичне місце проживання/перебування.

Таким чином, в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи йде розмежування зареєстрованого місця проживання та фактичного місця проживання.

Крім того стосовно законодавчого визначення поняття «зареєстрованого місця перебування особи» варто звернутися до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідно до якої місце проживання це житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги; місце перебування - це житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

Частиною 6 статті 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» також визначено, що реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється за заявою такої особи, поданою в паперовій формі до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг, за адресою житла будь-якої форми власності.

Таким чином, враховуючи те, що відповідачка є громадянкою України, а не особою, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, та не має підтверджуючих документів про реєстрацію її місця перебування у Веселинівському районі Миколаївської області з реєстру відповідної територіальної громади, то оскільки адресою зареєстрованого місця проживання позивача є Центральний район міста Миколаєва, отже дана справа підсудна Центральному районному суду міста Миколаєва.

Також колегія суддів зауважує, що правила територіальної підсудності визначаються саме за зареєстрованим, а не фактичним місцем проживання, а тому відсутні підстави для розгляду справи Веселинівським районним судом Миколаївської області.

За такого оскаржувана ухвала прийнята з дотриманням вимог процесуального закону, тому в силу положень статті 375 ЦПК України відсутні підстави для її скасування.

З огляду на положення статті 141 ЦПК України, результати розгляду апеляційної скарги, за якими апеляційним судом нове рішення по справі не приймалось та не змінювалось, відсутні підстави для розподілу судових витрат, який слід провести за наслідками розгляду справи.

Керуючись статтями 367, 368, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана її представником адвокатом Венделем Олегом Михайловичем, залишити без задоволення, ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 10 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

__________________________________________

Повний текст постанови виготовлений 14 серпня 2024 року