Провадження №: 4-с/336/6/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Щасливої О.В.,

розглянувши скаргу публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича, заінтересована особа ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

13 грудня 2023 року стягувач у виконавчому провадженні публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» звернулося зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. при здійсненні виконавчого провадження.

В скарзі посилається на те, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» грошових коштів в сумі 4604 грн. 97 коп. Стягнута з боржниці сума була перерахована виконавцем на користь особи, що не є стягувачем в цьому виконавчому провадженні, а саме: на користь Міністерства юстиції України. Означену дію, за поясненнями приватного виконавця, було вчинено через перебування у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції зведеного виконавчого провадження, де публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» є боржником, на виконання вимоги, що містилася в листі начальника вказаного підрозділу державної виконавчої служби № 115859/20.1/33-233 від 04.09.2023 року. Означені дії приватного виконавця, вважає заявник, суперечать положенням законодавства про виконавче провадження у зв`язку з таким. У відповідності до ч. 3 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» стягнуті на користь юридичної особи грошові кошти перераховуються виконавцем на визначені стягувачем рахунки, а згідно із частиною 5 вказаної статті не допускається виплата стягнутих коштів іншим особам, які не є стягувачами. За змістом «Інструкції з організації примусового виконання рішень» приватний виконавець у разі наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів зобов`язаний перерахувати кошти стягувачу юридичній особі не пізніше ніж протягом трьох робочих днів від дня їх надходження на відповідний рахунок. Що стосується звернення стягнення на майно боржника, що по суті було вчинено приватним виконавцем, законодавством внормовано чітку процедуру для вчинення цих дій. Зокрема, у відповідності до частини 4 ст. 53 Закону «Про виконавче провадження» на належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом. При цьому сам виконавець не є іншою особою в розумінні статті 53 Закону, а є учасником виконавчого провадження, особою, на яку відповідно до законодавства покладено функції держави в сфері примусового виконання рішень. Кошти, що надходять на рахунки з обліку депозитних сум за результатом примусового виконання рішень, не є власністю виконавця, у зв`язку з чим виконавець і не має права розпоряджатися цими коштами. Депозитні рахунки є рахунками зі спеціальним режимом використання, кошти на цих рахунках мають цільове призначення, а саме: для виплати стягувачам, як випливає із змісту пункту 1 розділу VII «Інструкції…». Такі дії державного виконавця, які є неправомірними, порушують право стягувача на мирне володіння майном, оскільки рішення суду на користь стягувача через поведінку виконавця залишається невиконаним.

У зв`язку із викладеним заявник просить:

-визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. щодо перерахування грошових коштів, стягнутих з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», на депозитний рахунок відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції на підставі листа начальника відділу № 115859/20.1/33-233 від 04.09.2023 року;

-зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. вжити заходів щодо повернення грошових коштів в сумі 4604 грн.97 коп. на рахунок стягувача - публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго».

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце вирішення скарги, до суду не з`явилися, що в силу ст. 450 ЦПК України не перешкоджає судовому розгляду.

Вивчивши матеріали справи, суд знаходить скаргу такою, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань.

Розділом VII ЦПК України внормовано судовий контроль за виконанням судових рішень.

Зокрема, статтею 447 ЦПК України встановлено право сторін виконавчого провадження, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення порушено їхні права чи свободи, звернутися до суду із скаргою.

З наведеного випливає, що порушення права сторони виконавчого провадження діями або бездіяльністю виконавця є підставою для звернення до суду саме в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

Статтею 1291 Конституції України встановлено обов`язковість виконання рішення, ухваленого судом іменем України.

Меті дієвого виконання судових рішень підпорядковане впровадження сукупності дій визначених законом органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законодавством України про виконавче провадження, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно Закону України «Про виконавче провадження», а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, як випливає із змісту статті 1 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і апогеєм захисту порушеного права.

Однією з засад виконавчого провадження є законність в силу ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом ч. 2 ст. 18 Закону «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» грошових коштів в сумі 4604 грн. 97 коп. стягнута з боржниці сума перерахована приватним виконавцем на користь особи, що не є стягувачем в цьому виконавчому провадженні, а саме: на користь Міністерства юстиції України. Означену дію було вчинено через перебування у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції зведеного виконавчого провадження, де публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» є боржником, на виконання вимоги, що містилася в листі начальника вказаного підрозділу державної виконавчої служби № 115859/20.1/33-233 від 04.09.2023 року (а. с. 7).

За змістом пункту 13 розділу VII «Інструкції з організації примусового виконання рішень» приватний виконавець у разі наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів зобов`язаний перерахувати кошти стягувачу юридичній особі не пізніше ніж протягом трьох робочих днів від дня їх надходження на відповідний рахунок.

Порядок виплати стягнутих грошових коштів встановлений статтею 47 Закону, у відповідності до якої грошові кошти, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця і перераховуються стягувачу - юридичній особі у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки (ч. ч. 1, 3 ст. 47).

Частиною 5 вказаної статті встановлено пряму заборону на виплату стягнутих коштів іншим особам, які не є стягувачами. Органам державної виконавчої служби та приватним виконавцям забороняється використовувати стягнуті з боржників грошові кошти, що підлягають виплаті стягувачам, на цілі, не передбачені цією статтею, а також звертати на них стягнення для виплати іншим особам, які не є стягувачами за виконавчими документами, під час примусового виконання яких такі кошти стягнуто.

З наведеного випливає, що стягнуті під час здійснення виконавчого провадження грошові кошти, які мають певне призначення, мають бути спрямовані лише на користь стягувачів у виконавчому провадженні, за виключенням випадків, що передбачені частиною 5 ст. 47 Закону, коли грошові кошти виплачуються заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із статтею 51 цього Закону, але під означений випадок не підпадає перерахування належних заявнику від виконання рішення коштів.

І хоча частиною п`ятою вказаної статті і встановлено випадки звернення стягнення для виплати іншим особам, коли стягувач є одночасно боржником в іншому виконавчому провадженні, проте, враховуючи принцип диспозитивності виконавчого провадження, таке перерахування було б можливим, якби інші виконавчі провадження здійснювались однією й тією самою посадовою особою виконавчої служби, проте, як встановлено судом, перерахування коштів іншій особі було зроблено у відсутність в провадженні приватного виконавця того виконавчого провадження, де публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» є боржником, та у відсутність у виконавця будь-якої інформації про стан того виконавчого провадження.

Хоча статтею 53 Закону «Про виконавче провадження», на яку посилається автор листа № 115859/20.1/33-233 від 04.09.2023 року, і передбачено звернення стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, проте положення цієї статті не дають підстав для вільного, на власний розсуд, перерахування належних стягувачу в певному виконавчому провадженні грошових коштів, виходячи з такого.

За змістом частини статті 53, виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.

Наведене означає, що виконавець, який здійснює виконавче провадження, наділений правом звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, але:

по-перше, таке звернення має виконувати виконавець, у чиєму провадженні перебуває виконавче провадження;

по-друге, предметом звернення має бути майно боржника, що зберігається у інших осіб, але в жодному не отримані внаслідок виконавчого провадження на користь боржника, який є стягувачем в цьому провадженні, кошти;

по-третє, таке звернення здійснюється за встановленою законом процедурою, і якщо зверненню піддані грошові кошти, звернення відбувається виключно на підставі ухвали суду.

Хоча суд і навів доводи, які свідчать на користь неможливості обґрунтування перерахунку коштів на рахунок Міністерства юстиції України положеннями статті 53 Закону України «Про виконавче провадження», але, перш за все, ця норма не може бути застосована, оскільки словосполученням «інша особа, у якої знаходиться майно боржника» в розумінні цієї статті не охоплюється приватний виконавець, на чий рахунок надійшли грошові кошти від примусового виконання рішення суду.Виконавець не є іншою особою в розумінні статті 53 Закону, а є учасником виконавчого провадження, особою, на яку відповідно до законодавства покладено функції держави в сфері примусового виконання рішень. Кошти, що надходять на рахунки з обліку депозитних сум за результатом примусового виконання рішень, не є власністю виконавця, у зв`язку з чим виконавець і не має права розпоряджатися цими коштами. Депозитні рахунки є рахунками зі спеціальним режимом використання, кошти на цих рахунках мають цільове призначення, а саме: для виплати стягувачам, як випливає із змісту пункту 1 розділу VII «Інструкції з організації примусового виконання рішень».

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, а згідно із ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З наведеного положення цивільного процесуального законодавства випливає, що предметом цього судового розгляду є з`ясування, чи діяв державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законодавством України про виконавче провадження, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, а також, чи не порушено рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення право чи свободу учасника виконавчого провадження.

Підставою для задоволення скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця за змістом ст. 451 ЦПК України є сукупність таких складових, як: встановлена судом неправомірність рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця (1) і порушення права сторони виконавчого провадження такими рішеннями, діями чи бездіяльністю (2).

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що приватний виконавець, чиї дії оскаржуються, необґрунтовано перерахував грошові кошти, що належать заявнику як стягувачу, іншій особі, яка не є стягувачем в цьому виконавчому провадженні, що дає підстави для задоволення скарги у встановлений законом спосіб, тобто визнання дій неправомірними і зобов`язання виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись ст. ст. 447-451, 260, 352-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича задовольнити.

Визнати неправомірними дії виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича щодо перерахування грошових коштів, стягнутих з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», на депозитний рахунок відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції на підставі листа начальника відділу № 115859/20.1/33-233 від 04.09.2023 року.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича вжити заходів щодо повернення грошових коштів в сумі 4604 грн.97 коп. на рахунок стягувача - публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго».

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повна ухвала суду складена 9 серпня 2024 року.

Суддя О.В. Щаслива