09.08.2024 227/2795/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2024 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Любчик В.М.,

за участю секретаря судового засідання Сафронової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Макєєв Олександр Володимирович, до Добропільської міської військової адміністрації, про визнання права власності на будинок, -

ВСТАНОВИВ:

10.10.2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Макєєв О.В., звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою про визнання права власності на будинок.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 є власником будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з необхідністю реконструкції та розширення житлового будинку, вона звернулася до Другої Добропільської державної нотаріальної контори із заявою про видачу дублікату свідоцтва про спадщину за законом від 26.06.1990 року, виданого вказаною нотаріальною конторою, зареєстрованого у реєстрі за № я934, у зв`язку з втратою оригіналу. Але ОСОБА_1 було направлено до Донецького обласного державного нотаріального архіву, оскільки справи Другої Добропільської державної нотаріальної контори за 1984- 1994 роки передані до архіву. З відповіді Донецького обласного державного нотаріального архіву було повідомлено, що документи Другої Добропільської державної нотаріальної контори за період з 1984 року по 1994 рік включно, зберігаються в Донецькому обласному державному нотаріальному архіві, але всі документи, прийняті на зберігання в обласний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких відсутній, тому видати дублікат вищезазначеного документу не виявляється можливим. Позивач зазначає, що оригінали документів, які підтверджують її право власності на будинок втрачено та єдиний спосіб довести право власності є - рішення суду.

У зв`язку з чим, з урахуванням уточненої позовної заяви від 17.01.2024 року, позивач ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на житловий будинок (А-1), який складається з кухні площею 10,2 кв.м., житлової кімнати площею 14,6 кв.м., веранди площею 13,7 кв.м., кладової площею 3,2 кв.м., всього загальною площею 41,7 кв.м., а також на господарські будівлі, які складаються з літньої кухні (Б-1) площею 13,8 кв.м., сараю (В-1) площею 12,4 кв.м., вбиральні площею 1,3 кв.м., сараю (Д-1) площею 5,6 кв.м., погрібу (Е-1) площею 7,8 кв.м. та паркану площею 28,6 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13.10.2023 року відкрито провадження у справі. Судовий розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13.02.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Від представника позивача, адвоката Макєєва О.В., надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивача, просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача Добропільської міської військової адміністрації також в судове засідання не з`явився, але в матеріалах справи мається його заява про розгляд справи без його участі та прийняття рішення по справі на розсуд суду, відзив на позовну заяву до суду не надходив.

У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовну заяву належить задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

В позовній заяві зазначено, що ОСОБА_1 фактично є власницею житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , але правовстановлюючі документи нею були втрачені

Отже звертаючись до суду ОСОБА_1 фактично просить визнати її існуюче право власності на зазначений будинок, у зв`язку із втратою документу, який засвідчує її право власності, тобто підтвердити своє право власності в судовому порядку, оскільки іншими способами довести вказане не є можливим.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину №я934 від 26.06.1990 року, позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 та прийняла від останньої спадщину у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з надвірними спорудами, вказане свідоцтво підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації (а.с.8).

Відповідно до копії довідки ТОВ «Добропільське БТІ» про нерухомість №1439 від 12.09.2023 року встановлено, що ОСОБА_1 є власницею будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке було видане Другою Добропільською державною нотаріальною конторою №934 від 26.06.1990 року, дата реєстрації 20.07.1990 року (а.с.9).

Згідно з копії Витягу з Державного реєстру речових прав №346731229 від 15.09.2023 року підтверджується, що за ОСОБА_1 дійсно зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими побудовами та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину №я934 виданий 26.06.1990 року Другою добропільською держнотконторою. З додаткових відомостей вбачається, що було втрачено оригінал свідоцтва про право на спадщину за законом №я934 від 26.06.1990 року (а.с.10).

В матеріалах справи мається технічний паспорт від 16.04.1990 року на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виданого на ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відповідно до експлікації плану будинку, він складається з: кухні площею 10,2 кв.м.; житлової кімнати площею 14,6 кв.м.; веранди площею 13,7 кв.м.; комори площею 3,2 кв.м. також зазначені інші споруди, які складаються з веранди, літньої кухні, сараю, вбиральні, сараю, комори та паркану (а.с.11-13).

До уточненої позовної заяви від 17.01.2024 року представником позивача було надано суду новий технічний паспорт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлений станом на 22.12.2023 року (а.с.39-41). Відповідно до схематичного плану (зворотний бік а.с.39) та характеристик (зворотний бік а.с.41) вказаний будинок складається з: житлового будинку (А-1) площею 33,2 кв.м.; веранди (а-1) площею 13,7 кв.м.; ганку (а1-1) площею 2,2 кв.м.; літньої кухні (Б-1) площею 13,8 кв.м.; двох сараїв (В-1 площею 12,4 кв.м., Д-1 площею 5,6 кв.м.); вбиральні (Г-1) площею 1,3 кв.м.; погрібу (Е-1) площею 7,8 кв.м.; паркану (NI) площею 28,6 кв.м.. Відповідно до експлікації приміщень будинку, він складається з кухні площею 10,2 кв.м., житлової кімнати 14,6 кв.м., веранди площею 13,7 кв.м. та кладової площею 3,2 кв.м.

Відповідно до розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації від 20.05.2016 року № 415 «Про перейменування вулиць та інших об`єктів топоніміки в межах населених пунктів Донецької області» та додатку до вказаного розпорядження, в смт. Святогорівка вулиця Першотравнева була перейменована на Травнева (а.с.16-18).

07.08.2024 року представником позивача було долучено до матеріалів справи Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 №389872423 від 06.08.2024 року, з якого вбачається, що за адресою житлового будинку: АДРЕСА_1 , власницею якого є ОСОБА_1 , відсутні відомості щодо заборони відчуження вказаного нерухомого майна.

З приводу втрати свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 зверталась до Донецького обласного державного нотаріального архіву із заявою про отримання дублікату свідоцтва про право на спадщину.

З отриманої відповіді Донецького обласного державного нотаріального архіву №352/01-12 від 20.09.2023 року вбачається, що документи посвідчені Другою добропільською держнотконторою зберігаються в Донецькому обласному державному нотаріальному архіві за період з 1984 по 1994 рік включно, але всі документи, прийняті на зберігання в обласний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких відсутній. Тому видати дублікат свідоцтва про право на спадщину не виявляється можливим

Згідно з ч. 1 ст. 53 Закону України «Про нотаріат», у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування видається дублікат втраченого або зіпсованого документа.

Відповідно до п. 2 глави 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Міністерства юстиції затвердженого наказом України 22.02.2012 p №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, із змінами та доповненнями, місцем видачі документа є місце зберігання.

Тобто нотаріальний примірник свідоцтва про право на спадщину повинен знаходитись в м. Добропілля Донецької області, але відповідно до повідомлення Донецького обласного державного нотаріального архіву №352/01-12 від 20.09.2023 року, документи Другої добропільської державної нотаріальної контори за 1984-1994 роки були передані до архіву. Отже нотаріальний примірник свідоцтва про право на спадщину №я934 від 26.06.1990 року зберігається в м. Донецьку.

Все відомим фактом є те, що м. Донецьк на теперішній час є тимчасово окупованою територією, та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р, м. Донецьк входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок створює об`єктивні перешкоди для реалізації свої прав позивача, як власника.

Так, у постанові Верховного Суду України від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначається, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Тобто, вказані дві підстави пред`явлення позову для захисту (визнання) права власності є самостійними та такими, що можуть не залежати одна від одної, про що свідчить їх виокремлення у ст. 392 ЦК України і про що наголошується у зазначеному рішенні Верховного Суду України.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Таким чином, в даному випадку йдеться про підтвердження права власності позивачки на зазначений житловий будинок, який був набутий нею на законних підставах, однак потребує захисту у зв`язку із втратою правовстановлюючого документу на це нерухоме майно та неможливістю на даний час його відновлення та вирішення цього питання у позасудовому порядку з незалежних від позивачки обставин.

В судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені позивачкою у позовній заяві в обґрунтування своїх вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, позивачка має право на житловий будинок, але втратила правовстановлюючий документ (свідоцтво про право на спадщину №я934 від 26.06.1990 року), і немає можливості отримати його дублікат, та реалізувати своє право на зазначене нерухоме майно, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Макєєв Олександр Володимирович, до Добропільської міської військової адміністрації, про визнання права власності на будинок задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок (А-1), який складається з кухні площею 10,2 кв.м., житлової кімнати площею 14,6 кв.м., веранди площею 13,7 кв.м., кладової площею 3,2 кв.м., загальною площею 41,7 кв.м. та на господарські будівлі: літню кухню (Б-1) площею 13,8 кв.м.; сарай (В-1) площею 12,4 кв.м.; вбиральню площею 1,3 кв.м.; сарай (Д-1) площею 5,6 кв.м., погріб (Е-1) площею 7,8 кв.м.; паркан (N1) площею 28.6 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Надруковано власноручно в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя В.М. Любчик

09.08.24