У х в а л а

9 серпня 2024 року

м. Київ

Справа № 357/14099/23

Провадження № 61-8469ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - мати)

на постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 (далі - батько) до матері за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - Служби у справах дітей Таїровської селищної ради, Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради - про визначення місця проживання дитини,

за позовом батька до матері, Служби у справах дітей Таїровської селищної ради, Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради про визнання незаконним і скасування рішення про визначення місця проживання дитини та

за зустрічним позовом матері до батька за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - Служби у справах дітей Таїровської селищної ради, Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради - про визначення місця проживання дитини та

в с т а н о в и в:

1. У листопаді 2023 року батько звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - дитина, донька).

2. Крім того, у провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа № 357/16675/23 за позовом батька до матері, Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, Служби у справах дітей Таїровської селищної ради, Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради про визнання незаконним і скасування рішення про визначення місця проживання дитини.

3. 6 лютого 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області постановив ухвалу, згідно з якою справу № 357/16675/23 об`єднав зі справою № 357/14099/23.

4. У січні 2024 року мати подала до суду зустрічний позовпро визначення місця проживання дитини.

5. У лютому 2024 року мати подала заяву, у якій просила забезпечити її позов шляхом визначення часу на спілкування малолітньої дитини з матір`ю за місцем її проживання: АДРЕСА_1 , щомісячно з 14.00 кожної першої п`ятниці до 18.00 години кожної першої неділі, та з 14.00 години кожної третьої п`ятниці до 18.00 години кожної третьої неділі без присутності батька, зобов`язавши його передавати дитину матері згідно з визначеним судом часом спілкування з моменту постановлення ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили.

6. 27 лютого 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області постановив ухвалу, згідно з якою заяву про забезпечення позову задовольнив.

7. 22 травня 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою ухвалу суду першої інстанції скасував й ухвалив у справі нове судове рішення про часткове задоволення заяви: визначив час спілкування дитини з матір`ю за місцем проживання дитини без присутності батька та у режимі відеозв`язку через засоби інтернет-зв`язку щосереди з 18:00 до 19:00 години за київським часом; у задоволенні решти вимог заяви відмовив.

8. 11 червня 2024 року мати сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2024 року та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції. Касаційну скаргу обґрунтувала так:

- суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, коли не дослідив зібрані у справі докази; це унеможливило встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та зумовило ухвалення помилкового і незаконного судового рішення;

- апеляційний суд застосував норми матеріального права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 467/403/22 (провадження № 61-6283св23), про те, що зустрічі матері з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин;

- із жовтня 2023 року батько навмисно створив такі умови, за яких мати не має можливості належно спілкуватися та бачитися з донькою. Батько здійснює дуже сильний психологічний негативний вплив на дитину з метою навіювання їй власних інтересів;

- мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, має право на особисте спілкування з донькою, а батько не має права перешкоджати цьому спілкуванню й участі у вихованні дитини, якщо це не впливає негативно на нормальний розвиток останньої і відбувається саме в її інтересах. Визначаючи основні інтереси дитини, у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 467/403/22 (провадження № 61-6283св23));

- зустрічі матері з дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню їхніх емоційних стосунків, і це відповідатиме найкращим інтересам доньки. Відновлення відносин й емоційного контакту дитини з матір`ю має переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину у таких зустрічах (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19 (провадження № 61-10859св20));

- судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання її від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямоване на передання дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька). Заходи забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення спору щодо місця її проживання (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 490/1087/21 (провадження № 61-12931св21));

- Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 4 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, зокрема, зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися із сином протягом чотирьох років, що підтверджує порушення права на повагу до приватного і сімейного життя, гарантованого статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Тому допустимим є встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи. У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення її відносин й емоційного контакту з матір`ю має переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 травня 2021 року у справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20));

- батько у 2020 році надав згоду на реєстрацію постійного місця проживання дитини з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 ;

- донька упродовж останніх п`яти років проживала з матір`ю у повній родині в Київській області. Мати має чоловіка та ще двох дітей. Вони з чоловіком офіційно працюють і отримують заробітну плату. Тому проживання доньки разом з ними буде забезпеченням її найкращих інтересів. Батько ж не має ані повної сім`ї, ані дітей, ані жодних офіційних доходів протягом останніх 8 років. Крім того, має статус обвинуваченого та притягується до кримінальної відповідальності. Тому не може самостійно забезпечити належне виховання й утримання дитини;

- для відновлення відносин й емоційного контакту між дитиною і матір`ю остання була змушена звернутися до суду із заявою про забезпечення позову для захисту її прав і найкращих інтересів дитини через обмеження батьком матері у спілкуванні з донькою та можливий тривалий розгляд справи про визначення місця проживання дитини;

- з огляду на значну віддаленість місця проживання матері (м. Біла Церква Київської області) від тимчасового (з 25 жовтня 2023 року) місця проживання дитини (м. Одеса) та необхідність тривалого переїзду з одного населеного пункту до іншого матір вважає, що саме запропонований нею графік зустрічей (по декілька днів) належно забезпечить її права на спілкування з донькою та буде найкращим забезпеченням інтересів дитини;

- у серпні 2023 року Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради розглядала питання про визначення місця проживання дитини з матір`ю, провела необхідні обстеження житлових і побутових умов місця їхнього проживання, провела бесіди з психологами та з дитиною, внаслідок чого виявила прихильність доньки до матері. 28 листопада 2023 року Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради прийняв рішення № 945, згідно з яким визначив місце проживання дитини з матір`ю на території Київської області. Батько оскаржив це рішення в судовому порядку.

9. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).

10. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана у передбачений законом строк (повне судове рішення складене 27 травня 2024 року) і з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених останнім абзацом частини другої статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - Служби у справах дітей Таїровської селищної ради, Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради - про визначення місця проживання дитини, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Служби у справах дітей Таїровської селищної ради, Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради про визнання незаконним і скасування рішення про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - Служби у справах дітей Таїровської селищної ради, Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради - про визначення місця проживання дитини.

2. Витребувати з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області цивільну справу № 357/14099/23.

3. Роз`яснити учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко