ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6055/24 Справа № 211/6313/23 Суддя у 1-й інстанції - Юзефович І.О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Корчистої О.І., Остапенко В.О.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №211/6313/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2024 року, ухвалене у складі судді Юзефович І. О.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з матір`ю. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Тому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частки його заробітку (доходу) до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2024року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 27.09.2023. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Відповідно до п. 1 ст. 430 ЦПК України рішення у частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду скасувати та хвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування зазначив, що позивачем не надано доказів перебування ОСОБА_1 з дітьми у Республіці Польща, як єдина підстава для стягнення аліментів визначена ч.1 ст. 181 СК України. Судом відмовлено у витребуванні довідок про навчання дітей та не взято до уваги відсутність документу, який підтверджує перебування матері у республіці Польща, оскільки діти навчаються у різних містах Республіки Польща, одна донька навчається у м. Олава, інші у м. Вроцлав, таким чином, судом не встановлено факту проживання дітей разом з матір`ю.

Судом не взято до уваги, що у відповідача на утриманні перебуває його матір ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є інвалідом та він доглядає за нею.

Процесуальні порушення полягають у тому, що судом проігноровано клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи і ухвалено рішення за відсутності сторін. Позивачем порушено положення ст.ст. 175, 177 ЦПК України та здійснено відправлення примірника позовної заяви до звернення з позовом до суду та до постановлення ухвали про відкриття провадження.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/114905204) ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 25.11.2005 перебували у зареєстрованому шлюбі, що був розірваний за заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.11.2023, яке не оскаржене та набрало законної сили 14.12.2023.

Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9, 10).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані з відповідачем за однією адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-8,19).

Згідно довідки Керівництва Комплексу школи та дитячого садка №1 в Олаві засвідчує, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає в АДРЕСА_2 , здобуває дошкільну освіту в навчальному році 2023/2024 у групі НОМЕР_1 в міському дитячому садку № НОМЕР_2 в Олаві. (а.с. 45)

Згідно довідки навчально-виховного комплексу №3 Технічне училище №16 ім. ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в Україні у 2022/2023 навчальному році була студенткою І класу місцевого технікуму (а.с. 49)

Відповідно до відомостей Реєстру Криворізької міської територіальної громади за адресою м. Кривий Ріг, вул. Нестерова, 51 позивач ОСОБА_1 , знята з реєстрації 26.06.2023 року (а.с. 28).

Згідно довідки про склад сім`ї завіреної головою квартального комітету ОСОБА_9 , за даною адресою проживає мати відповідача ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 29)

Також в матеріалах справи знаходиться індивідуальна програма реабілітації інваліда № 1069 від 28.09.2022 року на ОСОБА_5 (а.с. 30)

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на утримання дітей, судом враховано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду та розглянувши доводи апеляційної скарги виходить з наступного.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх заміняють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

З аналізу наведених правових норм суд прийшов до висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати своїх дітей і створювати необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації життя нарівні з позивачем.

Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно з частиною другою, третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач зобов`язаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Таким чином, вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, врахувавши обставини, визначені статтею 182 СК України, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, оскільки, саме такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для нормального розвитку і утримання дітей.

Слід також зазначити, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України (стаття 192 СК України)

Доводи апеляційної скарги про те, що судом відмовлено у витребуванні довідок про навчання дітей є необгрунтованими, оскільки матеріали справи містять дану інформацію та не потребують повторного витребування, є достатніми для прийняття рішення по суті справи.

Також є безпідставним посилання відповідача на те, що є сумніви щодо мешкання дітей разом з позивачем, оскільки вони (діти) навчаються у різних містах Республіки Польща, Молодша донька навчається у м. Олава, старша - у м. Вроцлав, оскільки навчання дітей в різних населених пунктах, які знаходяться не невеликій відстані один від одного (27 км.), що дозволяє їздити на навчання кожного дня, не спростовує того, що діти мешкають з позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні відповідача знаходиться його матір інвалід ІІІ групи ОСОБА_5 не підтверджуються належними та допустимими доказами. Надана відповідачем Індивідуальна програма реабілітації інваліда №1069 не підтверджує факт перебування на утриманні та здійснення догляду відповідачем за своєю матір`ю ОСОБА_5 .

Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд зазначає, що згідно ч.2 ст.376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. У даному випадку не вбачається, що відправлення примірника позовної заяви до звернення з позовом до суду та до постановлення ухвали про відкриття провадження призвело до неправильного вирішення справи.

Порушень норм процесуального права, які відповідно до ч.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, не судом апеляційної інстанції встановлено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2024року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: