Справа № 438/498/24 Головуючий у 1 інстанції: Ткачова С.М.
Провадження № 22-ц/811/1559/24 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Ковальчука Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 30 квітня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В обґрунтування вимог заяви покликається на те, що 03 березня 1962 року Шевченківським райбюро ЗАГС м. Львова зареєстровано шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 .

Стверджує, що після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина, до складу якої входить: частка у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 53,0 кв.м.; земельна ділянка для ведення садівництва, площею 0.0414 га, розташована на території Дережицької сільської ради народних депутатів Дрогобицького району Львівської області; автомобіль марки «ВАЗ», модель 20163, реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір білий, 1990 року випуску, шасі (кузов, рама) номер НОМЕР_2 .Оскільки ОСОБА_2 заповіту не склав, право на спадкування майна, яке йому належало за життя, отримали спадкоємці за законом першої черги, якими, крім неї, є їхні спільні діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які на час відкриття спадщини зі спадкодавцем не проживали, не були зареєстровані за місцем його проживання та у встановлений для прийняття спадщини строк заяви про прийняття спадщини не подали. Зазначає те, що 25 серпня 2023 року звернулася до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Кучеренко Т.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак приватний нотаріус, встановивши, що заява про прийняття спадщини у визначений законом строк нею не була подана, а місце її проживання та місце проживання спадкодавця зареєстровані за різними адресами, відмовила у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з неподанням документів, які підтверджують факт прийняття спадщини. Наголошує, що незважаючи на те, що у січні 2006 року ОСОБА_2 змінив реєстрацію свого місця проживання, зареєструвавши його у будинку АДРЕСА_2 , фактично він продовжував проживати у квартирі АДРЕСА_1 , в якій вони разом постійно проживали однією сім`єю до дня смерті спадкодавця. Вважає, що спільне проживання осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, презюмується, водночас частина третя статті 1268 ЦК вимагає наявність саме фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Крім того, правовстановлюючі документи на спадкове майно, видані на ім`я ОСОБА_5 , а свідоцтвом про смерть підтверджується факт смерті ОСОБА_2 .

З наведених підстав просить встановити факти, що мають юридичне значення, а саме:

-факт постійного проживання ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 разом зі спадкодавцем - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-факт належності спадкодавцю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю села Корчин Сколівського району Львівської області, правовстановлюючих документів на ім`я ОСОБА_5 , а саме:

свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), виданого виконкомом Бориславської міської Ради народних депутатів 22.01.1997 року згідно з розпорядженням № 5322 від 22.01.1997 року на квартиру АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності;

державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ № 849, виданого Дережицькою сільською радою на підставі рішення III сесії II демократичного скликання Дережицької сільської ради народних депутатів від 22.06.1995 року № 10, на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0414 га, розташовану на території Дережицької сільської Ради нарожних депутатів Дрогобицького району Львівської області;

свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 , виданого Дрогобицьким МРЕВ ДАІ ГУ МВС України у Львівській області 26 липня 2023 року на автомобіль марки «ВАЗ», модель 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір білий, 1990 року випуску, шасі (кузов, рама) номер НОМЕР_2 .

Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 30 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Бориславська міська рада Львівської області, про встановлення факту, що мають юридичне значення, залишено без розгляду.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що у зв`язку з тим, що спадкодавець не складав заповіту, право на спадкування майна після смерті ОСОБА_6 виникло у спадкоємців за законом першої черги, однак діти спадкодавця спадщину не приймали, спору щодо спадкового майна між ними не має, відтак відсутні підстави для залишення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, без розгляду. Зазначає, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, а встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Вважає, що для підтвердження прийняття нею спадщини має значення встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки однією з підстав для відмови у видачі їй свідоцтва про право на спадщину є неподання документів, що підтверджують факт прийняття спадщини, а іншою підставою - неподання документів, що підтверджують належність спадкодавцеві правовстановлюючих документів, в яких ім`я спадкодавця зазначене як « ОСОБА_6 » і не збігається з ім`ям у свідоцтві про смерть, де вказано « ОСОБА_6 ». При умові встановлення судом фактів, що мають юридичне значення, про встановлення яких вона просила, існуватимуть правові підстави у нотаріуса для видачі їй свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно з приводу спадкування якого не існує будь-якого спору, що не враховано судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судове засідання не з`явилися сторони, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 15 серпня 2024 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 12 серпня 2024 року, датою ухвалення постанови є саме 15 серпня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановляючи ухвалу про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що мають юридичне значення, суд першої інстанції виходив з того, що із заяви ОСОБА_1 вбачається наявність спору про право на спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 .

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання та належності правовстановлюючих документів, ОСОБА_1 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, ОСОБА_2 , після смерті якого вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак приватний нотаріус, встановивши, що заява про прийняття спадщини у визначений законом строк нею не була подана, а місце її проживання та місце проживання спадкодавця зареєстровані за різними адресами, відмовила у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з неподанням документів, які підтверджують факт прийняття спадщини. Крім того, правовстановлюючі документи на спадкове майно, видані на ім`я ОСОБА_5 , а в свідоцтві про смерть померлим зазначений ОСОБА_2 .

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

У разі, коли буде виявлено, що встановлення факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє у відкритті провадження у справі в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заявнику право подати позов на загальних підставах.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Постановляючи ухвалу про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно заявниці для вирішення питання про оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті її чоловіка. Крім того, суд вважав, що підставами неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину заявнику є не тільки відсутність підтвердження постійного проживання разом із спадкодавцем, а й пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини, вирішення поновлення якого для прийняття спадщини і питання щодо встановлення додаткового строку для прийняття спадщини можливе лише в порядку позовного провадження, а тому суд дійшов висновку, що дана справа не підлягає розглядові в порядку окремого провадження.

Колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції з огляду на таке.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання та належності правовстановлюючого документу, суд першої інстанції, зазначивши про наявність спору про право, що має розглядатися в порядку позовного провадження, не встановив та не зазначив в оскаржуваній ухвалі між ким існує спір, оскільки існування спору про право має бути реальним, а не гіпотетичним.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 листопада 2018 року у справі №336/709/18-ц (провадження №61-39374св18), від 14 квітня 2021 року у справі №205/2102/19 (провадження №61-872св21).

Слід зазначити, що як син заявниці, ОСОБА_4 , так і донька ОСОБА_3 до суду першої інстанції подали заяви, в яких вказали, що спадщину після смерті батька, ОСОБА_2 не приймали і на неї не претендують, про те, що бути залученими до участі у справі в якості заінтересованих осіб не бажають, оскільки рішення у справі не стосуватиметься їхніх цивільних прав та інтересів.

Крім цього, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження звернення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Матеріали справи також не містять інформації про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

А відтак, діти спадкодавця, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , спадщину не прийняли, а тому не можуть претендувати на спадкування майна після смерті батька.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не встановив та не зазначив в оскаржуваній ухвалі, за яких обставин дійшов висновку, що встановлення фактів, про які просить заявник, пов`язані з майбутнім вирішенням спору про право, між ким зі спадкоємців можливим є спір про право з огляду на те, що інші спадкоємці за законом, а саме, діти спадкодавця, спадщину не прийняли.

На думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про наявність спору про право у справі ґрунтується на припущеннях, такий висновок суду є передчасним і нічим не підтвердженим.

Крім того, суд вважав, що підставами неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину заявнику є не тільки відсутність підтвердження постійного проживання разом із спадкодавцем, а й пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини, вирішення поновлення якого для прийняття спадщини і питання щодо встановлення додаткового строку для прийняття спадщини можливе лише в порядку позовного провадження, а тому суд дійшов висновку, що дана справа не підлягає розглядові в порядку окремого провадження.

Такі висновки суду спростовуються тим, що відповідно до статті 1268 ЦК України у встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини вважатиметься прийняттям нею спадщини, а відтак у неї не має необхідності у зверненні до суду з позовом про встановлення їй додаткового строку для прийняття спадщини.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 підставною та обґрунтованою, такою, що підлягає до задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 30 квітня 2024 року- скасувати на направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 15 серпня 2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк