Провадження №: 2/755/7751/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2024 р. суддя Дніпровського районного суду міста Києва Гаврилова О.В. вивчивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС», треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіга Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заяваОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС», треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіга Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Вказану позову заяву було передано в провадження судді Гаврилової О.В. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як убачається зі змісту позовної заяви, предметом спору є визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення списаних коштів.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначила адресу місцезнаходження відповідача ТОВ «ФІНФОРС» - м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, будинок 4/6, корпус В, кабінет 508-2.

Ця ж адреса місцезнаходження відповідача зазначена й у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що відноситься до адміністративної території Печерського району міста Києва.

За змістом ч. 12 ст. 28 ЦПК України, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 37 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01.03.2013, право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач виходив з того, що місцем виконання виконавчого напису є місцезнаходження приватного виконавця.

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів.

Місце виконання рішення визначене статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Отже, законодавець пов`язує місце виконання не з місцем знаходження державного/приватного виконавця чи місцем відкриття виконавчого провадження, а з місцем вчинення виконавчих дій.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 29 жовтня 2020 року у справі №263/14171/19.

Разом із тим, матеріали позовної заяви не містять доказів вчинення виконавчих дій (місце проживання позивача, місцезнаходження його майна або отримання ним доходу) в Дніпровському районі міста Києва.

Враховуючи предмет та підстави позову Дніпровському районному суду міста Києва дана позовна заява як за правилами ч. 2 ст. 27 ЦПК України, так і за правилами ч. 12 ст. 28 ЦПК України територіально не підсудна, що позбавляє Дніпровський районний суд міста Києва права прийняти дану справу до свого провадження не порушуючи правил підсудності.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом(стаття 125 Конституції України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (частина 1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Аналізуючи викладені вище доводи, беручи до уваги відомості про місцезнаходження відповідача, враховуючи, що матеріали позовної заяви не містять доказів вчинення виконавчих дій в Дніпровському районі міста Києва, суд приходить до висновку про передачу вказаної цивільної справи за підсудністю на розгляд до Печерського районного суду міста Києва, за місцезнаходженням відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 27, 28, 31, 260, 353, 354 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС», треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіга Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - передати за підсудністю на розгляд до Печерського районного суду міста Києва (01601, м.Київ, вул. Володимирська, 15).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: