Дата документу 19.08.2024 Справа № 335/744/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/744/24 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/1350/24 Романько О.О.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Гончар М.С.

Полякова О.З.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «ІНСТИТУТ ТИТАНУ» - адвоката Кравець Олександра Олександровича на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ІНСТИТУТ ТИТАНУ» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «ІНСТИТУТ ТИТАНУ» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що з 03.03.2006 року по 30.11.2023 року вона перебувала в трудових відносинах з АТ «ІНСТИТУТ ТИТАНУ», де працювала на посаді прибиральника службових приміщень групи господарського забезпечення ТИТАНПроекту адміністративно - господарського відділу.

Наказом Товариства від 29.11.2023 за № 78/к/тр її було звільнено з посади 30.11.2023 за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Зазначає, що під час її перебування у трудових відносинах з відповідачем, за період з 01 лютого 2023 року по 31 листопада 2023 року, з боку останнього була нарахована, але не виплачена їй заробітна плата у сумі 68 613 грн. 64 коп., що підтверджується довідкою про стан розрахунків № 10 від 08.12.2023 року.

Враховуючи те, що розрахунок з нею своєчасно у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, відповідачем не здійснено, відповідач зобов`язаний на підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.12.2023 по день ухвалення рішення суду.

Посилаючись на зазначені обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог через наявність арифметичних помилок у довідці виданій 08.12.2023 року відповідачем, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 86 197 грн. 42 коп., з яких 67 000,00 грн. заборгованість з заробітної плати та 19 197,42 грн. компенсація за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки при звільненні за період з 01.12.2023 по день ухвалення рішення суду з розрахунку середнього заробітну в розмірі 220,66 грн. з виключення сум відрахування на податки та збори, а також понесені судові витрати по справі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2024 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «ІНСТИТУТ ТИТАНУ» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період лютий 2023 року - листопад 2023 року в розмірі 69 388 грн. 92 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 грудня 2023 року по 11 квітня 2024 року включно в розмірі 29 347 грн. 78 коп., за період з 03 березня 2020 року по 30 листопада 2023 року в розмірі 963 грн., 09 коп. недоплаченої компенсації за невикористану відпустку, а всього стягнути 99 699 грн. 79 коп. (без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «ІНСТИТУТ ТИТАНУ» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору розміром 1 211 грн. 20 коп.

Стягнуто з Акціонерного товариства «ІНСТИТУТ ТИТАНУ» судовий збір у дохід держави розміром 1 211 грн. 20 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в межах суми платежу за один місяць.

У апеляційній скарзі представник Акціонерного товариства «ІНСТИТУТ ТИТАНУ» - адвокат Кравець О.О. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду прийнято без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а тому суд дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Залишилось поза увагою, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення, в порушення вимог ч.1 ст. 13, ч.2 ст. 264 ЦПК України здійснив вихід за межі заявлених позовних вимог. Не враховано, що позивач під час розгляду справи, з заявою в порядку ч.3 ст. 49 ЦПК України про зміну предмету та підстав позову не зверталась. Суд розглянув та задовольнив позовну вимог щодо стягнення недоплачених компенсації за невикористану відпустку, яка навіть позивачем не заявлялась. Просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати за період лютий 2023 року листопад 2023 року у розмірі 68 613 грн. 64 коп. задовольнити, у задоволені інших позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували у трудових правовідносинах з 03.03.2006, що підтверджується копіями відповідних сторінок трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 дата заповнення 20.07.1984.

Відповідно до наказів відповідача за період з 30.01.2023 по 30.10.2023 «Про відновлення дії трудових договорів працівників у лютому 2023 в умовах воєнного стану з позивачем ОСОБА_1 щомісячно на повний місяць відновлювали дію трудового договору з оплатою праці згідно зі штатним розписом.

Відповідно до копії наказу № 78/к/тр від 29.11.2023 ОСОБА_1 була звільнена з посади прибиральника службових приміщень групи господарського забезпечення ТИТАНПроекту адміністративно-господарського відділу з 30.11.2023 за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Відповідач АТ «ІНСТИТУТ ТИТАНУ» своєчасно не виплачував позивачеві заробітну плату, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Наявність та розмір заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_1 підтверджено виправленою довідкою АТ «ІНСТИТУ ТИТАНУ» станом 20.02.2024, відповідно до якої заборгованість по заробітній платі за період лютий 2023 року - листопад 2023 року станом на 20.02.2024 склала 69 388,92 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Наявність та розмір вказаної заборгованості відповідачем не заперечується, про що представником відповідача зазначено у відзиві на позов та запереченнях.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, з`ясувавши обставини справи та оцінивши надані докази, суд першої інстанції обґрунтовано вважав встановленим та доведеним, що сторони перебували в трудових правовідносинах, але в порушення вимог ст. 43 Конституції України, ст. ст. 115, 116 КЗпП України, ст. ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» відповідач з лютого 2023 року і до теперішнього часу не виплачує позивачу нараховану за період з лютого 2023 року по листопад 2023 року заробітну плату, у зв`язку з чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 69 388,92 грн. (без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів).

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд першої інстанції встановив.

За змістом частини першої ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Статтею 117 КЗпП України (в редакції на час виникнення правовідносин) передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Враховуючи, що у день звільнення з ОСОБА_1 не було проведено розрахунку з боку АТ «ІНСТИТУТ ТИТАНУ» відповідно до ст. 116 КЗпП України, тому у даному випадку наявні підстави для застосування до відповідача встановленої ст. 117 КЗпП України відповідальності у вигляді сплати на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, але не більше як за 6 місяців.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (зі змінами), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Представником відповідача зазначено у відзиві та запереченнях щодо розрахунку середнього заробітку.

Як було встановлено, то попередні розрахунки, які наведені у довідці виданій підприємством від 08.12.2023, містилися арифметичні помилки.

При цьому, сторонами не заперечувалося, що в листопаді 2023 року позивачу було нараховано заробітну плату в розмірі 6700 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 19 197,42 грн. При цьому у відзиві стверджувалося, що позивачу було фактично сплачено за січень 2023 року заробітну плату в розмірі 5393,50 грн. та в листопаді 2023 року компенсацію з невикористаної відпустки в розмірі 18 234,33 грн. Через це суд дійшов обґрунтованого висновку, що із-за наявності арифметичної помилки, позивач фактично недоотримала компенсації на суму 963,09 грн. і її право в цьому випадку підлягає захисту, про що також вона зазначала у своїй відповіді на відзив (а.с. 44).

Принцип диспозитивності передбачає розгляд судом справи в межах позовних вимог і підстав позову, визначених особою, яка звернулася за захистом до суду; вихід суду за межі позовних вимог процесуальний закон допускає як виняток у разі, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, і таких вихід обґрунтований (мотивований) судом у рішенні.

З урахуванням вимог п. 8 вказаного Порядку та ст. 117 КЗпП, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.12.2023 по 11.04.2024 становить 29 347,78 грн. (220,66 грн. х 133 дні).

Поряд з цим, колегія погоджується з висновком суду, що заборгованість зі сплати заробітної плати виникла у зв`язку із простоєм підприємства, оскільки наданими АТ «ІНСТИТУТ ТИТАНУ» наказами про відновлення дії трудових договорів працівників в умовах воєнного стану за період з лютого 2023 року по листопад 2023 року (з урахуванням позовних вимог) підтверджується, що ОСОБА_1 залучалась до роботи протягом цього періоду повний місяць. Відповідними наказами АТ «ІНСТИТУТ ТИТАНУ» підтверджується, що фактично простій мав місце з 25.02.2022 до 27.05.2022 (а.с. 46-52). Отже, обставини неможливості своєчасної виплати заробітної плати ОСОБА_1 після 27.05.2022 і до моменту її звільнення 30.11.2023, які можуть бути визнані поважними, на думку суду, відповідачем не доведені.

Також, у справі відсутні докази про зміну в організації роботи підприємства після припинення трудових відносин з ОСОБА_1 Відповідач дійсно розташований у місті Запоріжжі, але останнє не перебуває в окупації. Доказів фактичного припинення виконання своїх статутних обов`язків у зв`язку із введенням військового стану відповідач суду не надав. Навпаки, з пояснень представника відповідача встановлено, що підприємство наразі залучається до замовлень оборонного призначення.

Саме по собі посилання на введення воєнного стану, без зазначення конкретних обставин та без підтвердження належними та достовірними доказами неможливості виконання обов`язку із виплати заробітної плати не звільняє відповідача від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. При цьому, лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.1-7.1, яким визнано військову агресію Росії проти України форс-мажорною обставиною, на переконання суду, носить інформаційний характер та виходячи із його змісту може бути застосований у господарсько-правових зобов`язаннях, а не у трудових правовідносинах.

Також суд першої інстанції правильно зазначив, що у даному випадку відсутні підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, визначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, оскільки дана постанова стосувалась застосування норми ст. 117 КЗпП України у попередній редакції, якою розмір стягнення не обмежувався певними часовими періодами. На даний час ст. 117 КЗпП України передбачає можливість стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не більше як за 6 місяців. При цьому, заявлений до стягнення позивачем розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку є співмірним із розміром заборгованості та не перевищує її.

Відтак, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.12.2023 по день ухвалення рішення суду є обґрунтованими.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «ІНСТИТУТ ТИТАНУ» - адвоката Кравець Олександра Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справ, зазначений строк обчисляються з дня складання повного тексту постанови.

Повна постанова складена 19 серпня 2024 року.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Суддів: М.С. Гончар

О.З. Поляков