Номер провадження: 22-ц/813/2589/24
Справа № 2-436/11
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Дришлюка А.І.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника ОСОБА_1 - адвоката Чебан С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Науменка А.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні шляхом зобов`язання привести об`єкти до первісного стану,

встановив:

19.04.2006 року ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , звернулася з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , та уточнивши вимоги просила усунути їй перешкоди у користуванні шляхом зобов`язання привести допоміжні приміщення підвальних приміщень №№ 504,535,603 та приміщення горища №№ 505,506,536 , у буд. АДРЕСА_1 , в первісний стан (т.1, а.с.5-7, 155-158, т.3, а.с.165-167),

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 є співвласником кв. №2, у буд. АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 27.05.2013 року.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_1 здійснили реконструкцію належних їм квартир, в результаті чого протиправно заволоділи горищем та підвальними приміщеннями, які є спільною сумісною власністю співвласників будинку, в тому числі і позивача, внесли зміни в опорні конструкції, зовнішні стіни, облаштували додатковий вхід. На підтвердження своїх доводів позивач посилалась на Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та судову справу, яка розглядалася в Одеському апеляційному суді №522/16979/14, відтак просила усунути їй перешкоди в користуванні належним їй майном шляхом зобов`язання відповідачів привести допоміжні приміщення підвальних приміщень №504,535,603 та приміщення горища №№505, 506, 536 в первісний стан.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено (т.4, а.с.49-58).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2023 року, ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.4, а.с.84-88).

Вирішуючи питання про слухання справи за участю представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Чебан С.В., у відсутність інших учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі вони належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, у тому числі відповідач ОСОБА_1 - через свого представника адвоката Орловського О.В., що в сенсі ч. 5 ст. 130 ЦПК України є належним повідомленням (т.4, а.с.187, 191-197, 207, 210).

З цього приводу колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати дану цивільну справу у присутності представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Чебан С.В., у відсутність інших учасників справи, та на підставі наявних у справі доказів.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_2 не довела перед судом своїх позовних вимог, а також не довела того, що її права на користування спірними нежитловими приміщеннями підвалу і горища в будинку АДРЕСА_1 , були порушені.

Однак, з такими вимогами колегія суддів не погоджується, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_4 посилалась на те, що вона є власником квартири №6 та 497/1000 частини квартири №2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . В свою чергу, відповідачі як власники квартир №№ 3 та 1 , 3-а , 4 , 4-а , 5 та нежитлових приміщень підвалу та горища того ж будинку здійснюють реконструкцію останніх, чим їй спричиняють матеріальну шкоду.

Також первісний позивач посилалась на те, що укладені договори про придбання нежитлових приміщень підвалу та горища є незаконними, а дозволи на реконструкцію останніх було скасовано, відтак виконані відповідачами будівельні роботи підлягають приведенню в первісний стан.

Посилаючись на це, первісний позивач ОСОБА_4 ставила питання про зобов`язання ОСОБА_5 і ОСОБА_3 привести в первісний стан квартири 3, 3а, підвальне приміщення, квартири 1 , 21 і нежитлові приміщення, квартири 4 , 5 , а також горища в будинку АДРЕСА_1 в первісний стан, тобто в стан, в якому вони знаходились до початку проведення відповідачами будівельних робіт по реконструкції.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач ОСОБА_3 посилалась на те, що вона є власником вищевказаних квартир та нежитлових приміщень на підставі договорів купівлі-продажу, укладених у відповідності до норм чинного законодавства. З метою здійснення реконструкції належних їй на праві власності приміщень, нею було отримано всі необхідні дозвільні документи, проведено будівельні роботи, за результатами чого отримано декларації про готовність об`єктів до експлуатації.

20 червня 2013 року ОСОБА_4 подала до суду заяву про доповнення та уточнення позовних вимог, в якій зазначила, що відповідач ОСОБА_5 померла, відповідно необхідно залучити спадкоємців. Крім того, зазначила, що відповідач ОСОБА_3 змінила прізвище « ОСОБА_3 », та повідомила, що реконструкція квартир, нежитлових приміщень горищ та нежитлових приміщень підвалів може фатально вплинути на будинок, який як пам`ятка архітектури може втратити свою матеріальну автентичність (т.1, а.с.155-158).

Тобто, у зазначеній позовній заяві вже фактично були вказані нові відповідачі у справі: ОСОБА_1 і ОСОБА_3 . Проте ухвала суду про заміну відповідачів їх правонаступниками, рівно як і ухвала суду стосовно позовних вимог до ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів зазначає, що дійсно, згідно Свідоцтва про зміну імені Серії НОМЕР_2 , виданого Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінила своє прізвище на « ОСОБА_3 », про що 06.03.2010 р. в Книзі реєстрації зміни імені зроблено відповідний актовий запис за №11 (т.1, а.с.65).

Крім того, відповідно до Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 , виданого Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, виданого 02.09.2009 р. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 02.09.2009р. в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №656 (т.1, а.с.96).

Згідно Довідки приватного нотаріуса ОМНО Чернишевої Н.Г. від 29.09.2011р. ОСОБА_1 (син померлої) є єдиним спадкоємцем ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . В цій же Довідці зазначається що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовилась від спадщини на користь брата - ОСОБА_1 (т.1, а.с.95).

В свою чергу, 11.03.2015 року відповідачкою ОСОБА_1 було подано заперечення на позов, в якому остання позов не визнала, посилаючись на отримання всіх необхідних дозвільних документів та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 року, якою у задоволенні позову ОСОБА_4 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, за участі третьої особи: Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , про визнання недійсним дозволів на виконання будівельних робіт відмовлено повністю (т.2, а.с.45-48).

В ході розгляду даної цивільної справи, 13 травня 2015 року за результатами розгляду заяви позивача ухвалою суду провадження по справі було зупинено до набрання законної сили рішенням суду по цивільній справі №522/16797/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції про визнання незаконним та скасування рішень, визнання недійсними свідоцтв про право власності та договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації (т.2, а.с. 124-125).

Оскільки дана справа була розглянута в суді апеляційної інстанції лише 05.09.2023 року, зазначені обставини свідчать про те, що у суду першої інстанції не було правових підстав для відновлення провадження у дані справі, про що була постановлена відповідна ухвала суду від 26 березня 2021 року (т.2, а.с.176).

Також колегія суддів зазначає, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2021 р. до участі у даній справі залучено в якості правонаступника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 (т.3, а.с.106).

Крім того, за результатами розгляду заяви ОСОБА_10 , протокольною ухвалою від 02.11.2021 року останню залучено у справу в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача (т.3, а.с.153-звор.).

10.12.2021 року представником ОСОБА_2 адвокатом Гусаровим О.Л. до суду було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій він зазначив, що ОСОБА_2 є співвласником квартири №2 в будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 27.05.2013 року. Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_1 здійснили реконструкцію належних їм квартир, в результаті чого протиправно заволоділи горищем та підвальними приміщеннями, які є спільною сумісною власністю співвласників будинку, в тому числі і позивача, внесли зміни в опорні конструкції, зовнішні стіни, облаштували додатковий вхід (т.3, а.с.177-179).

Разом з тим, 01.11.2022 року представником ОСОБА_2 адвокатом Гусаровим О.Л. було подано заяву про припинення представництва інтересів позивача (т.3, а.с.215).

Як було вказано вище, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довела перед судом своїх позовних вимог, а також того, що її права на користування спірними нежитловими приміщеннями підвалу і горища в будинку АДРЕСА_1 , були порушені.

При цьому суд виходив із того, що 28.02.2005 року Центром науково-технічного мистецтва молоді ОДАБтаА Академії архітектури України ОСОБА_5 видано Експертний висновок про технічний стан конструкцій та можливості реконструкції квартир №1 , 2 , 3 , 3а , 4 , 5 підвальних та горищних поверхів в будинку АДРЕСА_1 , яким зафіксовано технічний стан будівлі як незадовільний та вказано про технічну можливість запланованої реконструкції з урахуванням певних рекомендацій (т.1, а.с.106-115).

Управлінням архітектури та містобудування ОМР 25.03.2005 року №995/0 надано дозвіл на замовлення проекту реконструкції квартир №1 , 3 , 3а з нежитловими приміщеннями підвалу, кв №21 під магазин з улаштуванням виходу на Катерининську площу, а також кв. 4, 5 під житлові квартири у двох рівнях з використанням викуплених нежитлових приміщень горища (т.1, а.с.119).

ТОВ «Будконтракт», держ.ліцензія АА №599671 розроблено Проект реконструкції квартир №№ 1 , 21 та нежитлових приміщень підвалу під магазин з улаштуванням входу з віконного отвору, квартир №№ 4,5 та нежитлових приміщень горища під житлові квартири двох рівнів за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с120-123).

Головним управлінням МНС України в Одеській області видано Висновок Експертизи УНПД ГУМНС України в Одеській області №46-606 від 21.04.2005 року про те, що у проекті реконструкції квартир порушень вимог пожежної безпеки не виявлено (т.1, а.с.125).

Санітарно-епідеміологічною станцією м.Одеси надано Висновок №602-1392 від 22.04.2005 року, яким погоджено проект реконструкції квартир та нежитлових приміщень підвалу під промтоварний магазин з улаштуванням входу за адресою АДРЕСА_1, кв. №№ 3 .

Санітарно-епідеміологічною станцією м.Одеси надано Висновок №1287-2730 від 31.08.2005 року, яким погоджено проект реконструкції квартир №№1 , 21 та нежитлових приміщень підвалу під магазин з улаштуванням входу з віконного отвору, квартир №№4,5 та нежитлових приміщень горища під житлові квартири двох рівнів за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.124).

Управлінням архітектури та містобудування 10.09.2005 року, вих. №3048/0, видано Висновок №1158/05, яким узгоджено проект для подальшого використання (т.1, а.с.126-128).

Управлінням з питань охорони об`єктів культурної спадщини 13.09.2005 р., вих №16-Б-147 надано Висновок по науково-проектній документації на проведення робіт з пристосування об`єкту культурної спадщини, яким погоджено використання Проекту для подальшого застосування (т.1, а.с.129).

12.09.2005 року Приморською РА ОМР прийнято розпорядження №2461 «Про надання дозволу громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на реконструкцію квартир №№3,3а та нежитлових підвальних приміщень в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 » (т.1, а.с.130).

05.10.2005 року Приморською РА ОМР прийнято розпорядження №2801 «Про надання дозволу на реконструкцію квартир №№1 , 21 та нежитлових підвальних приміщень під магазин з облаштуванням фасадного входу і надання дозволу на реконструкцію квартир №4,5 та нежитлових горищних приміщень з розділенням на три самостійні квартири у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 » (т.1, а.с.131).

З матеріалів справи вбачається, що за результатами звернення гр. ОСОБА_4 від 06.02.2006 року та від 22.02.2006 року Прокуратурою Приморського району м. Одеси № 2242ж05, № 307ж06 винесено протести на вищевказані розпорядження №2461 від 12.01.2005 року і на розпорядження №2801 від 05.10.2005 року «Про надання дозволу на реконструкцію квартир №№ 1 , 21 про надання дозволу громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на реконструкцію квартир №№ 3 , 3а та нежитлових підвальних приміщень в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.218-19).

За результатами розгляду вищевказаних протестів Прокуратури Приморського району м. Одеси 06.02.2006 року №2242ж05, 10.02.2006 року Приморською РА ОМР прийнято розпорядження №238 «Про скасування розпорядження №2461 від 12.01.2005 року про надання дозволу громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на реконструкцію квартир №№3,3а та нежитлових підвальних приміщень в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також розпорядження №384 від 28.02.2006 року «Про скасування розпорядження №2801 від 05.10.2005 року «Про надання дозволу на реконструкцію квартир №№1 , 21 та нежитлових підвальних приміщень під магазин з облаштуванням фасадного входу і надання дозволу на реконструкцію квартир № 4 , 5 та нежитлових горищних приміщень з розділенням на три самостійні квартири у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 » ( т.1, а.с.20).

Разом з тим, постановою Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2006 року, у справі №2а-1617/2006, розпорядження Приморської РА ОМР №384 від 28.02.2006 року «Про скасування розпорядження №2801 від 05.10.2005 року «Про надання дозволу на реконструкцію квартир №№1 , 21 та нежитлових підвальних приміщень під магазин з облаштуванням фасадного входу і надання дозволу на реконструкцію квартир № 4,5 та нежитлових горищних приміщень з розділенням на три самостійні квартири у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 », визнане протиправним та скасоване (т.1, а.с.133).

Крім того, постановою Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2006 року, у справі №2а-1618/2006, розпорядження Приморської РА ОМР №238 від 10.02.2006 року «Про скасування розпорядження №2461 від 12.01.2005 року про надання дозволу громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на реконструкцію квартир №№3,3а та нежитлових підвальних приміщень в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 також визнано протиправним та скасоване (т.1, а.с.134).

Також постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, за участі третьої особи: Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання недійсним дозволів на виконання будівельних робіт, було відмовлено повністю (т.1, а.с.254).

Проте, ухвалюючи судове рішення, судом першої інстанції не було враховано, що у відповідності до мотивувальної частини ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2014 року, яке є чинними до теперішнього часу, спірні нежитлові приміщення підвалу та горища вважаються допоміжними (т.1, а.с.250-253).

Більше того, цим же судовим рішенням встановлено, що власник 497/1000 частин квартири № 2 будинку АДРЕСА_1 , якою на той час була ОСОБА_4 , не укладала угоди на відчуження вказаних допоміжних та технічних приміщень з ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , яка в подальшому змінила своє прізвище на « ОСОБА_3 ». Тобто зазначені обставини свідчать про те, що не всі співвласники будинку № 4а , тобто багатоквартирного будинку, надавали свою згоду відносно позбавлення їх права на спірні приміщення і підвалу і горища.

Крім викладеного, колегія суддів зазначає, що 13 грудня 2022 року ОСОБА_2 подала до Приморського районного суду м. Одеси клопотання про зупинення провадження у даній справі №2-436/11 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №522/16797/14-ц за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОМР, Приморської РА ОМР, третя особа Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції про визнання незаконним та скасування рішень, визнання недійсними свідоцтв про право власності та договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації (т.3, а.с.222-224).

Однак, зазначене клопотання так і не було задоволено судом. Разом з тим, в судовому засіданні 13.04.2023 року протокольною ухвалою суд зазначив, що підстав для зупинення провадження у справі немає, та задовольнив клопотання про відкладення судового засідання і призначив його на 08.06.2023 року, на 14.30 год (т.4, а.с.19).

Колегія суддів також зазначає, що в позовній заяві, в редакції від 04.12.2021 року, яка надійшла до суду першої інстанції 10.12.2021 року, позивач ОСОБА_2 зазначила, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_1 здійснили реконструкцію належних їм квартир, в результаті чого протиправно внесли зміни в опорні конструкції будинку, зовнішні стіни, облаштували додатковий вхід (т.3, а.с. 177-179).

Відмовляючи в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_2 , суд вказав, що матеріали справи містять докази того, що вказані роботи були проведені на підставі дозвільних документів, за результатом чого об`єкти були введені в експлуатацію відповідно до встановлених чинним законодавством процедур.

Однак, судом не було враховано того, що статус 2-поверхового будинку за АДРЕСА_1 - це червона лінія міста - прибутковий будинок Бродської, споруджений наприкінці 19 століття, за проектом архітектора Кабіольського В.М. і належить до об`єктів культурної спадщини, про що неодноразово було наголошено суду.

Більше того, рішенням виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів від 15.08.1985 року за №480 зазначений будинок було взято під охорону держави як пам`ятку архітектури місцевого значення, та наказом Міністерства культури і туризму від 20.06.2008 року за №728/0/16-08 занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, охоронний №З10-Од. (т.4, а.с.95, 96). В квітні 2023 року м. Одеса отримала сертифікат ЮНЕСКО про включення історичного центру міста Одеси до Списку всесвітньої спадщини

Разом з тим, відповідачі у справі незаконно зайняли допоміжні приміщення - горища та підвальні приміщення, реконструювали їх, що перешкодило іншим власникам квартир, в тому числі і ОСОБА_2 , користуватись цими допоміжними приміщеннями.

Зазначені обставини спростовують висновки суду першої інстанції про те, що позивач ОСОБА_2 взагалі не набула права спільної власності на нежитлові підвальні приміщення №504,535,603 та нежитлові приміщення горища №№ 505 , 506, 536 у фактичне володіння, з посиланням на те, що станом на дату набуття права власності на 497/1000 квартири №2, що знаходиться в АДРЕСА_1 (укладання договору дарування від 27.05.2013 року) права на відповідну долю приміщень будинку (до яких на її думку входили спірні приміщення) вже не входили, а власниками вказаних спірних приміщень більш ніж 9 років являлись і є відповідачі.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що позивач ОСОБА_2 з 27.05.2013 року стала співвласником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування (т.3, а.с.15), а тому стала співвласником і всіх допоміжних приміщень цього житлового багатоквартирного будинку.

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками ДОПОМІЖНИХ приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою, а тому зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.

Допоміжні приміщення (кладовки, сараї та ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до п. 11 рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року №4-рп/2004 у справі про офіційне тлумачення положень п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням народних депутатів України про офіційне тлумачення положень ст.ст. 1, 10 цього Закону, допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення будь-яких додаткових дій.

Отже, частина підвальних приміщень №№ 504, 535, 603 та приміщень горища №№ 505 , і 506, 536, які були протиправно використані відповідачами (включені до складу новоствореного майна) під час реконструкції своїх квартир, належить на праві спільної власності усім мешканцям будинку АДРЕСА_1 , в тому числі й позивачу ОСОБА_2 .

З цих підстав, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин ст. 391 ЦК України та усунути позивачу ОСОБА_2 перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, у тому числі допоміжними приміщеннями будинку АДРЕСА_1 .

При цьому колегія суддів зазначає, що згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч.1 ст.319, ч. 1 ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Той факт, що відповідачам були надані дозвільні документи, за результатом яких вищевказані об`єкти були введені в експлуатацію, не виключають факту створення ОСОБА_2 перешкод у користуванні допоміжними приміщеннями підвалів та горищ 2-поверхового будинку за АДРЕСА_1 .

Колегія суддів ще раз наголошує на тому, що судом першої інстанції не враховано, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2012 року у справі № 2-а-397/11, залишеної без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2014 року, про що вказано вище, визнано недійсними розпорядження Приморської РА ОМР № 1816 від 16.06.2004 року про відчуження нежилого приміщення горища загальною площею 48,5 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5 , розпорядження Приморської РА ОМР № 2761 від 06.11.2003 року про відчуження нежилого приміщення підвалу, загальною площею 48,5 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5 , розпорядження Приморської РА ОМР № 1815 від 16.06.2004 року про відчуження нежилого приміщення підвалу загальною площею 13,4 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5 , а також розпорядження Приморської РА ОМР № 1745 від 28.08.2003 року про відчуження нежилого приміщення горища загальною площею 48,6 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5 та встановлено судом у справі, що це допоміжні приміщення будинку (т.1, а.с.250-253).

Доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції порушено її процесуальні права на участь в судовому засіданні, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи, про що детально вказано в оскаржуваному судовому рішення і з чим повністю погоджується колегія суддів.

Що стосується клопотання апелянта ОСОБА_2 про витребування у справі доказів, то воно було розглянуто в судовому засіданні 12.06.2024 року, та протокольною ухвалою суду в його задоволенні було відмовлено, так як представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Чебан С.В. долучено до матеріалів справи копію договору купівлі-продажу, згідно якого 17.07.2023 року ОСОБА_13 продала, а відповідач ОСОБА_1 купила квартиру під № 6 в буд. АДРЕСА_1 , що складається із однієї житлової кімнати та приміщень, загальною площею 39,4 кв.м., у тому числі житловою площею 18,7 кв.м. (т.5, а.с.17-19).

Зазначені обставини також підтверджені Витягом з Державного реєстру речових прав (т.4, а.с.198, т.5, а.с. 21).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду - скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом зобов`язання привести об`єкти до первісного стану, задовольнити. Зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні допоміжними приміщеннями, шляхом зобов`язання відповідачів привести допоміжні підвальні приміщення №№ 504,535,603 та приміщення горища №№ 505,506,536 у буд. АДРЕСА_1 , в первісний стан, відповідно до технічних паспортів, станом на січень 2003 року (т.2, а.с.93-103, 111-112).

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір, який нею сплачений за подання апеляційної скарги на рішення суду, у загальному розмірі 768,75 грн., по 384,38 грн. з кожного, як того вимагає ст. 141 ЦПК України.

При цьому колегією суддів враховано, що спочатку за подання апеляційної скарги апелянт ОСОБА_2 сплатила 300 грн. (т.4, а.с.83), потім на підставі ухвали суду сплатила ще 615,25 грн. (т.4, а.с.108), із яких на підставі ухвали суду їй було повернуто 454 грн. (т.4, а.с.118).

Враховуючи сплату витрат на інформаційно-технічний забезпечення розгляду справи в сумі 7,50 грн. і судового збору за подання позову в сумі 300 грн. (т.1, а.с.4, 8), колегія суддів вважає, що сплачені судові витрати у загальній сумі 768,75 грн. (7,50+300+300+615,25-454), підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 в рівних частках з відповідачів у справі.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2023 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом зобов`язання привести об`єкти до первісного стану, задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , усунути перешкоди ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , у користуванні допоміжними приміщеннями, шляхом зобов`язання привести допоміжні приміщення підвальних приміщень №№ 504,535,603 та приміщення горища № № 505,506,536 у буд. АДРЕСА_1 , в первісний стан.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , судовий збір у загальному розмірі 768,75 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 75 коп.), по 384,38 грн. (триста вісімдесят чотири гривні 38 коп.) з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Через відпустку суддів Сегеди С.М., Громіка Р.Д. і Дришлюка А.І., повне судове рішення складено 12.08.2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

А.І.Дришлюк