КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №760/7801/23 Головуючий у І інстанції - Жовноватюк В.С.
апеляційне провадження №22-ц/824/8179/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2023 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

установив:

У квітні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Солом`янського районного суду м. Києваз позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 13 грудня 2021 року.

14 червня 2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з ПАТ«КБ «Приватбанк» на АТ«КБ «Приватбанк».

Відповідно до виявленого бажання, відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 41000 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.5. договору, де зазначено, що клієнт дає свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Банк свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 13 березня 2023 року має заборгованість 53704,49 грн.

Просило суд, стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, що становить 53704,49 грн., що складається: з заборгованості за тілом кредиту - 43716,39 грн. та заборгованості за простроченими відсотками - 9988,10 грн.та судовий збір у розмірі 2684 грн.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2023 року зазначений вище позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 53704,49 грн, яка складається: 43716,39 грн. заборгованість за кредитом; 9988,10 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, станом на 13 березня 2023 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що він є особою з встановленою підгрупою А першої групи інвалідності, він не має змоги себе самостійно обслуговувати та цілком залежить від інших осіб, потребує постійного стороннього нагляду та допомоги, а тому не міг прибути до приміщення банку для підписання заяви від 13 грудня 2021 року та знімати готівку в Святошинському районі м. Києва.

Зазначає, що підписи, які містяться в копії заяви в графі «Підпис Клієнта» та в графі «Підпис споживача» в копії Паспорту споживчого кредиту, очевидно не відповідають його підпису, що може свідчити про те, що ці документи сфальсифіковані.

Вказує, що з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, не вбачається за можливе перевірити правильність нарахування відповідних сум.

Вказує, що він не був належним чином повідомлений про розгляд даної справи, будь-яких документів із суду першої інстанції він не отримував, а тому був позбавлений можливості заперечити по суті позовних вимог.

Просив суд, скасувати заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

На вказану апеляційну скаргу АТ «КБ «ПриватБанк» подало відзив, в обґрунтування якого зазначило, що відповідач, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду формою договору та його умовами.

Розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, відповідач не звертався до Банку задля розірвання договору, а навпаки погодився з його умовами та прийняв їх до виконання, адже протягом певного часу користувався кредитною карткою.

Вказує, що відповідач був забезпечений представником уже на час розгляду справи в суді першої інстанції та мав можливість брати участь у справі через свого представника, подавати відзив та заявляти клопотання, але таким правом не скористався.

Просило суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2023 року залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що 14 червня 2018 року відбулась державна реєстрація та змінене повне та скорочене найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») на Акціонерне товариство «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»).

Відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 13 грудня 2021 року.

Відповідно до виявленого бажання, відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 41000грн.

Згідно з наданим банком розрахунком, відповідач станом на 13 березня 2023 року має заборгованість 53704,49 грн., яка складається: 43716,39 грн. заборгованість за кредитом; 9988,10 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що Банк виконав зобов`язання, щодо надання кредиту, а відповідач порушив умови договору щодо повернення кредиту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Таким чином, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 13 грудня 2021 року, відповідач особистим підписом засвідчив, що згідно ст. 634 ЦК України приєднується до умов та правилнадання банківських послуг АТ «КБ «ПриватБанк».

Посилання апелянта на відсутність погодження умов кредитування, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач користувався кредитною карткою, здійснював транзакції щодо поповнення рахунку, що також вказує на приєднання до умов та правил надання банківських послуг, тарифів та прийняття цих умов.

Крім того, розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, відповідач не звертався до Банку задля розірвання договору, а навпаки погодився з його умовами та прийняв їх до виконання, адже протягом певного часу користувався кредитною карткою.

Колегія суддів оцінює критично доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд даної справи в суді першої інстанції, оскільки в матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень відповідачу.

Разом з тим, як вбачається з наданого адвокатом Яворським Б.І. ордеру на представництво інтересів ОСОБА_1 у Київському апеляційному суді вбачається, що він виданий на підставі договору про надання правової допомоги за №24/08/23-2 від 24 серпня 2023 року.

Отже, відповідач мав можливість брати участь у розгляді даної справи в суді першої інстанції, подавати свої заперечення по суті позовних вимог, відзив на позовну заяву та заявляти відповідні клопотання.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Таким чином, належних та достовірних доказів погашення заборгованості за кредитною картоюта її припинення відповідач суду не надав.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки позивач довів належними та допустимими доказами порушення його прав, яке відбулось внаслідок невиконання боржником обов`язку зі сплати щомісячних обов`язкових платежів та відсотків за користування кредитними коштами.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не містять підтверджуючих документів, а тому не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба