У Х В А Л А

15 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 171/833/16-ц

провадження № 61-10556ск24

Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ігнатенка В. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області

від 26 липня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2024 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

(далі - ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором станом на 14 березня 2016 року в сумі 48 851,38 доларів США із них: заборгованість за кредитом у розмірі

16 529,00 доларів США, сума заборгованості за відсотками у розмірі

15 928,52 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 8 615,22 доларів США, за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі

5 778,64 доларів США.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області

від 05 березня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2016 року відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Заочне рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2016 року залишено без змін.

19 липня 2024 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2024 року.

У касаційній скарзі заявниця просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2024 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки заявником не усунуто недоліки в повному обсязі.

У статті 392 Цивільного процесуального кодексу України

(далі - ЦПК України) викладені вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої

статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був урахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Зазначеним пунктом передбачено, що підставою для відкриття касаційного провадження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. При визначенні справ із подібними правовідносинами підлягають врахуванню предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судами фактичні обставини справи, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Особа, яка подала касаційну скаргу, має враховувати, що у разі посилання у касаційній скарзі на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Виконання зазначених процесуальних вимоги має на меті унеможливити використання формального та беззмістовного викладу заявниками підстав касаційного оскарження. Тобто, заявник має не лише навести зміст відповідних пунктів згаданих статей процесуального закону, а й викласти належне обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення відповідно до наведених вище правових норм.

Крім того, частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими з чого вбачається, що коректне визначення підстав касаційного оскарження має суттєве значення.

Також Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Підставою касаційного оскарження заочного рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2016 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2024 року заявниця зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме застосування судами першої та апеляційної інстанції норм права без врахування висновку Верховного Суду. Однак ОСОБА_1 не вказує яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, застосували суди в оскаржуваних судових рішеннях.

Тому, заявниці необхідно подати нову редакцію касаційної скарги та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, із належним обґрунтуванням пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, на який заявниця посилається, як на підставу касаційне оскарження судових рішень у справі № 171/833/16-ц.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав продовження строку для усунення вказаного вище недоліку касаційної скарги.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Продовжити строк для усунення недоліків касаційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2024 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Ігнатенко