Справа № 716/1742/24
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

"12" серпня 2024 р. місто Заставна

Суддя Заставнівського районного суду Чернівецької області Вайновська О.Є., ознайомившись з заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

07.08.2024 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, що подана в порядку окремого провадження.

Відповідно до поданої заяви, 29.11.2023 року безвісти зник син ОСОБА_1 військовослужбовець ОСОБА_1 .. За для отримання грошового забезпечення свого безвісти зниклого сина просила встановити факт, що повнолітня донька останнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент зникнення безвісти свого батька не проживала разом із ним, хоча фактично зареєстрована з батьком за однією адресою.

Ознайомившись з заявою, приходжу до висновку, що у відкритті провадження у даній справі слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження /загального або спрощеного; 3) окремого провадження.

За ч.7 ст.19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до вимог ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, у якому відсутній спір про право і характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право, і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Установлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст.315 ЦПК України, не є вичерпним.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Згідно зі ст.318 ЦПК України, у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Так, заявниця в обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 29.11.2023 року під час оборонного бою поблизу населеного пункту Іванівське Бахмутського району Донецької області її син ОСОБА_1 зник безвісти, що підтверджується сповіщенням сім`ї №43 від 04.12.2023 року.

ОСОБА_1 згідно свідоцтва про народження є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 безвісти зник, право на грошове забезпечення останнього першочергово має його донька ОСОБА_3 , у разі постійного проживання з останнім.

Заявниця посилається на те, що її онука ОСОБА_3 хоча і зареєстрована із батьком за однією адресою, але фактично з ним не проживала, а з моменту повномасштабного вторгнення виїхала за межі України.

Таким чином заявниця вважає себе єдиним кандидатом на отримання права грошового забезпечення свого безвісти зниклого сина.

Отже, зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що між нею та заінтересованими особами виник спір про право на отримання грошового забезпечення свого безвісти зниклого сина.

А отже, в цих правовідносинах убачається спір про право, який має вирішуватися за правилами позовного провадження.

Як роз`яснено в абз.3 п.3 Постанови ПВС України №5 від 30.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні.

Аналогічна норма міститься і у ч.4 ст.315 ЦПК України, відповідно до якої суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

За таких обставин, у відкритті провадження у справі за вказаною заявою потрібно відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.10,186,293,315 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити заявниці право звернутися з відповідною заявою до суду в порядку позовного провадження.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя О.Є. Вайновська