Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4616/24 Головуючий у 1-й інст. Шкиря В. М.
Категорія 57 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/4616/24 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів, відшкодування моральної шкоди
за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 20 травня 2024 року, яка постановлена під головуванням судді Шкирі В.М.

в с т а н о в и в:
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому просив визнати незаконним рішення, дії чи бездіяльність виконавчого комітету Житомирської міської ради при розгляді клопотання від 27 листопада 2015 року, якими порушено цивільні права ОСОБА_1 , із зазначенням суті порушень, що полягають у неналежному здійсненні відповідачем, як виконавчим органом Житомирської міської ради, контролю за розглядом клопотання ОСОБА_1 від 27 листопада 2015 року та відшкодувати за рахунок відповідача моральну шкоду в розмірі 130 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він звернувся до Житомирської міської ради із клопотанням від 27 листопада 2015 року про надання дозволу на отримання безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва гаража із земель державної власності відповідно до норм Земельного кодексу України. Однак, Виконавчий комітет Житомирської міської ради незаконно відмовив здійснити контроль під час розгляду його клопотання від 27.11.2015 року, оскільки порушив строки розгляду заяви розглянувши його через 70 днів - 09.02.2016 року. Крім того вказує, що відповідач допустив істотні порушення законодавства під час складання висновку №3729/13 від 21.12.2015 року, а саме відповідачем не враховано документи долучені до клопотання від 27.11.2015 року, зокрема: копії графічного матеріалу, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, плану відведення земельної ділянки та листа Житомирської міської ради від 18.09.2015 року. Вважає, що висновок №3729/13 від 21.12.2015 року не відповідає Закону України «Про містобудівну діяльність в Україні». Вказував, що у висновку №3729/13 від 21.12.2015 року не вірно зазначено, що земельна ділянка знаходиться на території багатоповерхової забудови, оскільки до свого клопотання він додав лист №18.09.2015-705-6 від 27.11.2015 року, у якому було зазначено, що детальний план території в міській раді не розроблявся та не затверджувався. Також зазначав, що при складанні висновку №3729/13 від 21.12.2015 року не враховано план відведення земельної ділянки гаражному кооперативу Хмільники, який долучався до клопотання від 27.11.2015 року. Стверджував, що внаслідок таких неправомірних дій відповідача йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінив у 130 000,00 грн., адже він зазнав погіршення стану здоров`я, переніс душевні страждання та був позбавлений можливості реалізовувати звички та бажання, що призвело до погіршення стосунків з оточуючими та інші негативні наслідки, які призвели до погіршення життєвих зв`язків.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 20 травня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі та роз`яснено позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, зокрема суд першої інстанції незаконно змінив суть та обґрунтування його позовної заяви, незаконно відмовив у розгляді вимог позовної заяви за правилами цивільного судочинства, не надав правової оцінки порушенням, допущеним відповідачем, не вірно застосував норми процесуального права та не врахував обставин, на які він посилався у позовній заяві, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, а також незаконній відмові у доступі до правосуддя.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 27.11.2015 року ОСОБА_1 звернувся до голови Житомирської міської ради з клопотанням, в якому просив надати дозвіл на одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для будівництва індивідуального гаража в межах норм безоплатної передачі земельної ділянки в розмірі 0,01 га.
21.12.2015 року начальник Управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища у зв`язку із розглядом звернення ОСОБА_1 стосовно надання йому дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0100 га для будівництва гаража, надіслав на ім`я начальника Управління регулювання земельних відносин міської ради ОСОБА_2 та до виконкому міської ради повідомлення, в якому зазначено, що чинним генеральним планом м. Житомира не визначена можливість використання земельних ділянок для індивідуального будівництва в межах території багатоповерхової забудови, а земельна ділянка, яку бажає отримати у власність ОСОБА_1 знаходиться на території багатоповерхової забудови.
Рішенням 5 сесії 7 скликання Житомирської міської ради від 09.02.2016 року ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, згідно з додатком.
Відповідно до ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Як визначено ч. 1 ст. 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п.1 ч.1 ст.4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

З наведеного вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

У п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України зазначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

З наведеного вбачається, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаний спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки при вирішенні судом позовних вимог у цій справі, передусім підлягає дослідженню правомірність дій відповідача при розгляді клопотання ОСОБА_1 від 27.11.2015 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що охоплює собою встановлення судом обставин дотримання процедури розгляду клопотання, та надання оцінки правомірності прийнятого за його результатами рішення про відмову у задоволенні клопотання позивача. При цьому, такі обставини не пов`язані з визнанням права власності на земельну ділянку та оспорюванням права власності інших осіб.
В свою чергу, вимога про стягнення моральної шкоди підлягає розгляду адміністративним судом за правилами ч. 5 ст. 21 КАС України.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, а тому справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.
Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 20 травня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 серпня 2024 року.

Головуючий Судді