П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2024 року м. Київ

Справа № 761/11170/24

Провадження № 22-ц/824/12522/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А. М.,

суддів: Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова

компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»,

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Грубником Дмитром Леонідовичем на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка сталася 11.11.2022 року на Харківській площі в м. Києві за участю позивача, яка керувала автомобілем «Opel Vectra» державний номерний знак НОМЕР_1 та водієм ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Volvo» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 .

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Транспортний засіб ««Volvo» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 станом на день ДТП був застрахований страховою компанією ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» яка видала поліс серія № АР-3307796 від 01.09.2022 року.

19.12.2023 року позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. 21.12.2023 року позивач отримала відмову від страхової компанії у виплаті страхового відшкодування з причин пропущення строку подання заяви на страхове відшкодування. Позивач зазначає, що представник відповідача свідомо ввів її в оману та змусив написати нову заяву про виплату відшкодування.

У зв`язку із вищевикладеним позивач просить суд визнати відмову відповідача у розгляді заяви про виплату відшкодування за завдану в результаті вищевказаного ДТП, яка мала місце 11.11.2022 року неправомірною та зобов`язати відповідача вжити всіх належних дій, передбачених законодавством, для розгляду заяви про відшкодування шкоди, поданою нею щодо вказаного ДТП.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2024 року справу передано на розгляд судді Матвєєвій Ю.О.

28.03.2024 року ухвалою суду по справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Сторонам встановлено строки для надання заяв по суті справи.

04.04.2024 року до суду надійшов відзив від відповідача ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в якому відповідач позов не визнає, оскільки позивачем було пропущено строк на звернення із заявою про страховий випадок як до страхової компанії, так і в подальшому до суду із позовом. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником ОСОБА_1 адвокатом Грубник Д.Л. подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки не надав оцінку доказам, які подавались позивачем разом із позовною заявою, допустив неповноту у дослідженні обставин справи, у зв`язку з чим невірно встановив обставини справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 24 травня 2024 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 подану адвокатом Грубником Д.Л. на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування.

Витребувано з Шевченківського районного суду м. Києва матеріали справи

№ 761/11170/24 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування.

10 червня 2024 року матеріали справи № 761/11170/24 надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 серпня 2024 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» адвокат Пилипець А.Ю. заперечував проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, урахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Встановлено, що 11 листопада 2022 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю належного ТОВ «ГОЛД-НАФТА» транспортного засобу «VOLVO FH 460», д.н.з. НОМЕР_2 , водій якого ОСОБА_2 , у м. Києві, на Харківській площі, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем позивачки, ОСОБА_1 , «OPEL VECTRA» д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався попереду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль позивачки зазнав механічних пошкоджень.

Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На час ДТП транспортний засіб «VOLVO FH 460», д.н.з. НОМЕР_2 був застрахований в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно з полісом № № АР-3307796 від 01.09.2022 року.

Відповідно до звіту № 2740 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 03.05.2023 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику майна «OPEL VECTRA» д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок ДТП складає 97775,15 грн.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв?язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з?ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом Украъни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далы Закон № 1961-IV).

Закон № 1961-IV регулює правовідносини у сфері обовёязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У Законі № 1961-IV детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

? навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

? неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №753/5293/16, від 11 грудня 2019 року, у справі № 465/4287/15, від 21 березня 2019 року у справі №758/16132/16-ц, від 01 липня 2019 року у справі № 513/1275/14-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 748/ 1893/18.

Аналіз наведених норм спеціального Закону № 1961-IV свідчить, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Суд першої інстанції встановивши, що ДТП мала місце 11.11.2022 року, постановою Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2022 року водія ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП а звернення позивача до страхової компанії відбулось 19.12.2023 року, тобто понад рік після дати ДТП, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що працівники страхової компанії її переконали вигадати причини «неподачі» завчасно заяви про виплати та написати нову заяву, є необґрунтованими, оскільки будь-яких доказів на підтвердження даних обставин, стороною позивача до суду не надано.

Крім того, позивачка в позовній заяві вказує, що лише 19.12.2023 року вона звернулася до відповідача для уточнення інформації щодо свого страхового випадку який стався більше року тому, тобто позивач протягом усього цього часу не вчиняв будь-яких активних дій для отримання страхового відшкодування, про що свідчить про його недобросовісність та небажання реалізовувати надані йому права.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального

і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року - без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення немає.

Оскільки Київський апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат у зв?язку зі сплатою судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Грубником Дмитром Леонідовичем залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна