Єдиний унікальний номер №333/8102/21
Провадження № 2/333/82/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Михайлової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Панченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальна громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_4 , треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності за набувальною давністю.

Посилаючись на викладені обставини та обґрунтування своїх вимог у позові, просить суд припинити за ОСОБА_4 право власності на 3/50 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належну їй на підставі Свідоцтва № НОМЕР_1 про право приватної власносності 27.11.1991 року, виданого на підставі рішення виконкому Комунарської районної Ради народних депутатів №175/2 від 13 червня 1991 р.

Визнати за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності в порядку набувальної давності на 3/50 частки житлового будинку, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва № НОМЕР_1 про право приватної власносності 27.11.1991 року, виданого на підставі рішення виконкому Комунарської районної Ради народних депутатів №175/2 від 13 червня 1991 р.

Ухвалою суду від 22 листопада 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 11 серпня 2022 року, закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду по суті. Клопотання представника позивача про витребування письмових доказів - задоволено та ухвалено, витребувати у Виконавчого Комітету Запорізької міської ради, який видав свідоцтво № 1001 про право приватної власності на житловий будинок, видане Запорізьким міськкомунгоспом 27.11.1991 року - інформацію про дату народження та/або РНОКПП ОСОБА_4 . Витребувати з Запорізького обласного Державного нотаріального архіву, копію свідоцтва про право на спадщину, яке видано Четвертою Запорізькою нотаріальною конторою від 24.08.1960 року, реєстровий № 1-2799.Витребувати з Шостої державної нотаріальної контори, інформацію про те, чи заводилась спадкова справа, чи хто подав заяву про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4 , хто відмовився від спадщини та чи складався ОСОБА_4 заповіт на 3/50 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

На виконання ухвали 16.09.2022 року, Запорізьким обласним Державним нотаріальним архівом надано архівну довідку та копію свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, з якої слідує що, архівом надано саме копію свідоцтва з номером вказаним в ухвалі про витребування, проте це не свідоцтво про право на спадщину та воно видано на ім`я іншої людини, натомість як зазначено архівом на стор.54 від 24.08.1960 року, за реєстровим №1-2797 є запис про видачу Свідоцтва про право на спадщину на частину домоволодіння на ім`я - ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 . Отже з зазначеного слідує, що необхідно повторно витребувати документи з архіву з урахуванням зазначеного в архівній довідці. Також, на виконання ухвали 15.11.2022 року, Шостою державною нотаріальною конторою, надано інформаційну довідку зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за параметрами запиту ПІБ: ОСОБА_4 , знайдено 2 (дві спадкові справи): Перша - заведена та перебуває у Четвертій запорізькій державній нотаріальній конторі, яка знаходиться за адресою: 69002, м.Запоріжжя, вул. Шкільна, 50 за №279 заведена 25.06.2003 році після померлої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата та місце народження :не відомо, невідоме. Друга - заведена та перебуває у Ічнянській районній державній нотаріальній конторі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за №371 заведена у 18.11.2005 році після померлої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата та місце народження ІНФОРМАЦІЯ_4 , невідомо.

30.01.2023 року, ухвалою суду клопотання представника позивача задоволено та ухвалено, витребувати у Запорізького обласного Державного нотаріального архіву, Копію свідоцтва про право на спадщину, яке видано Четвертою Запорізькою нотаріальною конторою від 24.08.1960 року, реєстровий № 1-2797; Витребувати у Четвертої запорізької державної нотаріальної контори, копію спадкової справи за № 279 заведена 25.06.2003 році після померлої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата та місце народження:не відомо, невідоме; Витребувати у Ічнянської районної державної нотаріальної контори, Копію спадкової справи за №371 заведена у 18.11.2005 році після померлої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата та місце народження : ІНФОРМАЦІЯ_4 , невідомо.

27.03.2023 року, керуючись ч.ч. 2-4 ст.51 ЦПК України , ухвалено, замінити ОСОБА_4 на належного відповідача - Територіальну громаду м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.

Відповідачем Територіальною громадою м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради. подано відзив на позовну заяву, а згодом доповнення до відзиву, де зазначено, що Позивач може претендувати, на 3/50 частину житлового будинку, шляхом викупу у Запорізької міської ради, після вирішення питання щодо визначення вищезазначених частин будинку - відумерлою спадщиною. Просив суд відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

У своїх поясненнях суду Представник позивача посилалася на обставини зазначені в позовній заяві та надані та витребувані докази, просила суд позовні вимоги - задовольнити.

Представник Відповідача ОСОБА_8 у задоволенні позову просила - відмовити. У судовому засіданні пояснювала, що право власності має перейти до Запорізької міської ради, яка планує визнати спадщину відумерлою та в подальшому позивач, може реалізувати своє право шляхом викупу такої частики у територіальної громади м.Запоріжжя. Тим самим вважає, що з зазначених підстав судом має бути відмовлено в задоволені позовних вимог позивача.

02.04.2024 та 23.05.2024 року, через канцелярію суду надійшла заява від представника Відповідача ОСОБА_9 про відкладення розгляду справи.

В судове засідання призначене на 05.08.2024 сторони не з`явились, від представника позивача ОСОБА_10 , надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явились. Про причини неявки представників у судове засідання не повідомили, письмових заяв про розгляд справи без участі до суду не надходило.

Враховуючи положення ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання, якого належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

У відповідності до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з`явились.

Під час судового розгляду стало відомо, що Відповідач ОСОБА_4 - померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку користуючись правом наданим ч.3.ст.51 ЦПК України, було замінено на Територіальну громаду Запорізької міської ради. Додала, що Відповідач у даній категорії справ має не визнавати або оспорювати це право позивача, а також між сторонами має існувати спір про право, який суд вирішує у порядку позовного провадження. Стосовно, посилання Відповідача на те, що Позивач може претендувати, на 3/50 частину житлового будинку, шляхом викупу у Запорізької міської ради, після вирішення питання щодо визначення вищезазначених частин будинку - відумерлою спадщиною. Зазначили, що разом з інформацією про смерть ОСОБА_4 , міститься інформація/Довідковий лист до спадкової справи №279 за 2003 рік, про склад спадкового майна: частина будинковолодіння АДРЕСА_3 ; частина грошових вкладів, що зберігаються у Орджонікідзевському ВОБ №7717 м.Запоріжжя на рахунках №№ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 :грошовий вклад, що зберігається у філії Жовтневого ВОБ м.Запоріжжя на рахунку № НОМЕР_5 . Таким чином, державою в особі ДПІ у Жовтневому районі м.Запоріжжя, до складу спадкового майна не включено 3/50 частки будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Таке право у держави виникло з ст.549 та 555 ЦК УРСР 1963 року, тобто відносини, щодо спадкування майна виникли 09.10.1996 року (з моменту смерті спадкодавця ОСОБА_4 )до набрання чинності ЦК України 2003 року, тому застосуванню підлягали норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, а саме ЦК України РСР 1963 року, яким не передбачений порядок визнання спадщини відумерлою. Відтак, Норми пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, за якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, необхідно розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Одночасно, у разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року.

Судом встановлено, з 1999 року, ОСОБА_11 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який належав з 10.07.1996 року, матері Позивача - ОСОБА_12 , на підставі договору дарування, посвідченого ОСОБА_13 приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу. А з 11.03.2014 року, належить Позивачу на підставі договору дарування частки житлового будинку, посвідченого Нечипуренко Г.Ф. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №384.

Таким чином, Позивач проживає та користується вищевказаним будинком з 1996 року, так як є правонаступником своєї матері - ОСОБА_12 , згідно ч.2 ст.344 Цивільного кодексу України (Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є).

Позивач проживає в зазначеному будинку та несе усі витрати утримання зазначеного будинку, оплати вартості спожитих комунальних послуг тощо, до теперішнього часу проживає у будинку та одноособово продовжує здійснювати утримання зазначеного нерухомого майна, що підтверджується квитанціями про сплату спожитих житлово-комунальних послуг.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №275431560 від 17.09.2021 року, власниками житлового будинку АДРЕСА_1 , на праві власності належать:

-58/200 частки - власником якої, є ОСОБА_11 ;

-13/40 частки - власником якої, є ОСОБА_2 ;

-13/40 частки - власником якої, є ОСОБА_3 .

Отже, позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 11.03.2014 року належить на праві власності 58/200 частки житлового будинку

АДРЕСА_4 частки вищевказаного житлового будинку належить ОСОБА_2 (далі- Третя особа 1) та 13/40 частки належить ОСОБА_3 (далі- Третя особа 2) на підставі договору дарування №1713 від 22.05.2004 року, посвідченого Шаповаловою О.Г. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу.

Вищевказаний будинок поділено на дві частини, та кожна має власний особовий рахунок, власний двір та вхід, разом з тим житловий будинок по АДРЕСА_1 , умовно поділено на 16/1 та 16/2.

В 16/1 проживає Позивач, де володіє 58/200 частиною житлового будинку та має особові рахунки: електропостачання № НОМЕР_6 , газ № НОМЕР_7 , водопостачання № НОМЕР_8 - на ім`я ОСОБА_1 .У №16/2 проживають Треті особи.

27.09.2021 року, головою квартального комітету №28 Комунарського району, надано довідку, згідно якої, ОСОБА_4 (згідно даних, які доступні квартальному з 1993 року) не мешкає за адресою АДРЕСА_1 . В утриманні будинку участі не приймає і не сплачує рахунки, її місце знаходження не відомо.

Згідно книги обліку (домової книги), яка перебуває у позивача, перший запис про дату реєстрації в буд. АДРЕСА_1 , датовано 27.08.1996 року, та за весь період, не міститься записів про реєстрацію ОСОБА_4 .

Крім того, з домової книги для прописки громадян, проживаючих в буд. АДРЕСА_1 , дата заведення 1965 рік, жодного запису про ОСОБА_4 не міститься.

ОСОБА_11 безперервно, безперешкодно та відкрито користується 3/50 часткою домоволодіння, належною ОСОБА_4 , згідно її цільового призначення, в тому числі здійснює поточні ремонти, сплачує комунальні платежі, оздоблює на власний розсуд прибудинкову територію та інше.

Відповідно наданих документів Четвертою запорізькою державною нотаріальною конторою на ухвалу суду від 30.01.2023 року, слідує, що разом з інформацією про смерть ОСОБА_4 , міститься інформація/Довідковий лист до спадкової справи №279 за 2003 рік, про склад спадкового майна: частина будинковолодіння АДРЕСА_3 ; частина грошових вкладів, що зберігаються у Орджонікідзевському ВОБ №7717 м.Запоріжжя на рахунках №№ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; грошовий вклад, що зберігається у філії Жовтневого ВОБ м.Запоріжжя на рахунку № НОМЕР_5 .

Таким чином, державою в особі ДПІ у Жовтневому районі м.Запоріжжя, до складу спадкового майна не включено 3/50 частки будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Одночасно, з наданих документів, вбачається, що таке право у держави виникло з ст.549 та 555 ЦК УРСР 1963 року, тобто відносини, щодо спадкування майна виникли 09.10.1996 року з моменту смерті спадкодавця ОСОБА_4 до набрання чинності ЦК України 2003 року, тому застосуванню підлягали норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, а саме ЦК України РСР 1963 року, яким не передбачений порядок визнання спадщини відумерлою.

Відтак, Норми пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, за якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, необхідно розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР, згідно позиці ї Верховного Суду у Постанові від 17.06.2021 року у справі №1283361/16-ц.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що право держави в особі ДПІ у Жовтневому районі м.Запоріжжя, на отримання спадщини у вигляді 3/50 частки будинку по АДРЕСА_1 , скінчився 01січня 2004 року, з моменту набрання законної сили ЦК України. Тому, права у держави в особі Запорізької міської ради, про визнання спадщини відумерлою - немає, так як відкриття спадщини відбулось у 1996 році і такі правовідносини визначаються законодавством, чинним на час відкриття спадщини .

Тож, Позивачем з урахуванням здобутих доказів у суді, вірно визначено коло учасників справи відповідно клопотання про заміну неналежного відповідача - ОСОБА_4 на належного відповідача - Територіальну громаду м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, так як Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Відповідач у даній категорії справ має не визнавати або оспорювати це право позивача, а також між сторонами має існувати спір про право, який суд вирішує у порядку позовного провадження.

Одночасно жодних доказів утримання майна та вступу у володіння, Відповідачем до суду не надано. Ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на чуже нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Враховуючи зазначені положення, суд дійшов висновку, що за наявності підстав вважати, що власник майна (якщо такий є) упродовж тривалого часу не виявляє наміру визнати спірне майно своїм, тобто він погодився із його втратою, таке майно може бути визнано власністю фактичного добросовісного володільця.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду № 910/17274/17 від 04.12.2018 року.

З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції.

2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю.

До набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають права на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Отже, давнісний володілець має право на захист свого володіння. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна.

Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом передбаченого в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов`язку повернути річ власнику, а також йому не пред`являвся правомочною особою позов про повернення майна.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на чуже нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відтак, враховуючи надані та здобуті докази, суд дійшов висновку визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на 3/50 частин житлового будинку у АДРЕСА_1 , оскільки позивач більше 10 років добросовісно володіла зазначеним майном, продовжує відкрито, безперервно ним володіти до теперішнього часу.

ОСОБА_14 володіє майном відкрито, сплачує вартість спожитих комунальних послуг, несе усі витрати на утримання зазначеного будинку згідно його цільового призначення, не приховуючи факту знаходження майна в її володінні, про що свідчать досліджені матеріали справи.

Ураховуючи, що позивач добросовісно заволоділа нерухомим майном і понад двадцять років з урахуванням положень ч.2 ст.344 ЦК України, продовжує відкрито, безперервно користуватися домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 , суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.

Судові витрати по справі не заявлені.

Керуючись ст. ст. 139, 141, 200, 258, 259, 263-265 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіальна громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності за набувальною давністю, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) право власності на 3/50 частки житлового будинку, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Припинити за ОСОБА_4 право власності на 3/50 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя А.В.Михайлова