Справа № 372/111/21
Провадження № 2-359/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

04 липня 2024 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Кравченка М.В.,

при секретарі Сікорській М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Головкіна Яна Вікторівна, про усунення від права на спадкування на спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

19.01.2021 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідачки про усунення від права на спадкування за законом, визнання права власності на нерухоме майно, в якому просить Усунути ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з допоміжними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,246 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її сестра, ОСОБА_5 , про що 26 грудня 2006 року було зроблено актовий запис № 375. До дня смерті сестра постійно проживала зі нею. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат, ОСОБА_4 . При подачі заяви до нотаріуса про відкриття спадщини після смерті брата, вона дізналася, що заяву також подала відповідачка, яка вважає себе донькою її брата. Брат, будучи інвалідом, після смерті сестри постійно проживав зі нею, вона за ним доглядала, допомагала, займалась його лікуванням. Протягом останніх років брат неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, так як в нього були постійні проблеми зі слухом, погіршенням станом здоров`я, а останній рік він отримав тілесні ушкодження та перебував в хірургії, тим самим потребував відповідної допомоги, що здійснювались тільки нею. Відповідачка будучи його донькою за документами, а не фізіологічно, маючи постійний дохід ніколи ніякої допомоги брату не надавала, його станом здоров`я не цікавилась, не відвідувала. Фактично відповідачка за своє життя ніколи не цікавилася життям брата, не надавала йому ніякої допомоги. Це пов`язано з тим, що вона не є біологічною дитиною брата, що підтверджується копією його позовної заяви поданої до Обухівського районного суду Київської області в січні 1983 року про визнання браку недійсним. Відповідно до даної заяви її брат вказує, що «мати відповідачки зареєструвала шлюб не з метою сім`ї, а для народження дитини в зареєстрованому шлюбі». Виходячи з вищевказаного, відповідачка нехтувала своїми обов`язками відносно батька, не надавала йому належної допомоги при житті, при його лікуванні, а тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.

03.11.2023 року винесено ухвалу про прийняття справи до провадження.

13.12.2023 року винесено ухвалу про заміну позиваки ОСОБА_3 на її правонаступника ОСОБА_1 , залучивши його до участі в цій цивільній справі в якості позивача.

19.02.2024 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Пояснив, що брат і сестра позивачки ОСОБА_3 померли, коли позивачка після смерті брати звернулась до нотаріуса і зайвою про прийняття спадщини, вона дізналась, що із заявою про прийняття спадщини після смерті її брата також звернулась донька брата, яка вважає себе дочкою, однак вона ніколи не допомагала батьку, тобто померлому брату позивачки, ніколи в нього не була, ніколи не цікавилась його життям. Позивачка ОСОБА_3 , спадкоємцем після її смерті є її онук ОСОБА_1 Померлий брат позивачки ОСОБА_3 , яка також померла був хворий з дитинства, однак окрім ОСОБА_3 йому ніхто не допомагав, вони зареєстровані за однією адресою та постійно проживали разом. Станом на час реєстрації шлюбу ОСОБА_4 з матір`ю відповідачки, вона вже була вагітною, внаслідок чого він подавав заяву про розірвання шлюбу, оскільки не визнав, що це його дитина.

Свідок ОСОБА_6 будучи матір`ю позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що померлі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були рідними сестрами та братом. Померлі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були тіткою і дядьком позивачу ОСОБА_1 померла позивачка ОСОБА_3 та її померлий брат ОСОБА_4 проживали разом з їх матір`ю, яка також померла. ОСОБА_4 був одиноким і зі своєю дочкою - відповідачкою ОСОБА_2 ніколи не спілкувався, вона ніколи до нього не приїздила. В ОСОБА_4 був поганий слух, він не міг буз слухового апарату та потребував постійної сторонньої допомоги, отримував пенсію по інвалідності і вони також допомагали. ОСОБА_4 коли одружувався з матір`ю відповідачки, вона вже була вагітною і через тиждень вони розлучились. Відповідачку вона вперше побачила після смерті ОСОБА_4 в 2017 році, яка приїхала з претензіями щодо спадкового майна. Померла позивачка ОСОБА_3 розповідала їй, що ОСОБА_4 після хвороби взагалі на міг мати дітей.

Відповідачка та третя особа в судове засідання не з`явились, про поважність причин неявки суду не повідомили, хоч про день, час та місце слухання справи повідомлялись судом належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подали.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд повинен контролювати процесуальну поведінку осіб, які беруть участь у справі, а значить обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, а також нести відповідальність за зловживання правом. Є прямі обов`язки осіб, що беруть участь у справі, входить дотримання процесуальної дисципліни на протязі всього провадження у справі.

За таких обставин суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідачки, оскільки вона обізнана про наявність зазначеної цивільної справи в провадженні Обухівського районного суду Київської області, даний позов перебуває в провадженні суду з 03.11.2023 року, а представник відповідачки направляв на адресу суду клопотання про відкладення судових засідань, призначених на 21.11.2023 року, 13.12.2023 року, 29.01.2024 року, 19.02.2024 року, однак в подальшому будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направляв, зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, в якому зазначає, що після смерті свого брата ОСОБА_4 звернулась до нотаріуса із зайвою про прийняття спадщини, однак їй було повідомлено, що також з аналогічною заявою про прийняття спадщини також звернулась відповідачка ОСОБА_2 , яка вважає себе його дочкою, у зв`язку з чим вона просить усунути від права на спадкування відповідачу та визнати за нею право власності на майно, яке належало її померлому брату.

Судом встановлено, що в родині ОСОБА_7 та ОСОБА_8 народилися дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження.

12.03.1980 року позивачка по справі ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 та отримала його прізвище, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу.

Матері ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на праві власності належав житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,246 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами справи.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 , сестра позивачки ОСОБА_3 , отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї матері, ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ., що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_4 , брат позивачки ОСОБА_3 , отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї сестри ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ., що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину.

Право власності померлого брата позивачки ОСОБА_4 також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Брат позивачки ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

При подачі заяви до нотаріуса про відкриття спадщини після смерті брата ОСОБА_4 позивачка дізналася, що з аналогічною заявою також звернулася відповідачка ОСОБА_2 .

Статтею 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, а відповідно до ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1299 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, але для цього необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно статті 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а згідно статті 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, тим самим після смерті спадкодавця, до складу спадщини вийшло право власності на нерухоме майно на території відповідача.

Спадкоємцями, згідно статті 1222 ЦК України, за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, такою є, позивачка по справі, що вказує на правомірність звернення до суду.

Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти; не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Згідно зі ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину.

На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину.

У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Частинами 2, 4 ст. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Суспільні відносини, пов`язані зі здійсненням прав на спадкування врегульовані Книгою шостою Цивільного Кодексу України.

Так, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 Кодексу).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст.1261-1264 Кодексу).

Відповідно до ст. 1258 Кодексу, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 1259 Кодексу, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У п.5.2 Листа від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищим спеціалізованим судом України роз`яснено, що черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч.1 ст.1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК).

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у пункті 6 постанови від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Верховний Суд зазначав, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини (постанова від 30.08.2019 у справі № 589/3209/16-ц, постанова від 22.10.2018 у справі № 644/7044/15-ц).

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Брат позивачки, будучи інвалідом, після смерті сестри постійно проживав з позивачкою ОСОБА_3 , я за ним доглядала, допомагала, займалась його лікуванням. Протягом останніх років брат неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, так як в нього були постійні проблеми зі слухом, погіршенням станом здоров`я, а останні рік він отримав тілесні ушкодження та перебував в хірургії, тим самим потребував відповідної допомоги, що здійснювались тільки позивачкою ОСОБА_3 .

Відповідачка будучи його донькою за документами, а не фізіологічно, маючі постійний дохід ніколи ніякої допомоги ОСОБА_4 не надавала, його станом здоров`я не цікавилась, не відвідувала, що підтверджується показами свідка, яка була допитана під час судового розгляду. Фактично відповідачка за своє життя ніколи не цікавилася життям ОСОБА_4 , не надавала йому ніякої допомоги. Це пов`язано з тим, що вона не є біологічною дитиною брата, що підтверджується копією його позовної заяви поданої до Обухівського районного суду Київської області в січні 1983 року про визнання браку недійсним. Відповідно до даної заяви брат вказує, що «мати відповідачки зареєструвала шлюб не з метою сім`ї, а для народження дитини в зареєстрованому шлюбі».

Виходячи з вищевказаного, відповідачка нехтувала своїми обов`язками відносно батька, не надавала йому належної допомоги при житті, при його лікуванні.

Згідно з вимогами ч. 3 статті 1224 Цивільного кодексу України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Як встановлено судом, весь час безпорадного стану ОСОБА_4 , лише його сестра, а після смерті сестри позивачка особисто доглядала за братом та забезпечувала його необхідним доглядом, надавала всю необхідну допомогу, зокрема, доглядала за ним, придбавала ліки, продукти харчування. Натомість, відповідачка жодного разу не відвідала батька, усунулася від допомоги, не надавала ні грошових коштів, ні ліків, ні продуктів харчування, навіть жодного разу не зателефонувала брату. Питанням поховання також займалася позивачка, в тому числі матеріальною стороною, а відповідачка з`явилась, лише після смерті батька, що підтверджується показами свідка.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ч.1, 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як передбачено п. 3.5 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», обговореного на засіданні Пленуму Вищого спеціалізованого суду України 01 березня 2013 року, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст.126 ЗК України в редакції Закону від 05 березня 2009 року № 1066-VI, введеного в дію 02 травня 2009 року).

Крім цього встановлено наступні підстави для звернення до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку: спадкодавець придбав у власність земельну ділянку за договором купівлі-продажу, дарування та іншою угодою, свідоцтвом про право на спадщину, проте не проведена державна реєстрація права власності на земельну ділянку; спадкодавцем складено заповіт на земельну частку(пай), але на день його смерті земельна ділянка йому не належить на підставі державного акту і за таких обставин нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку за заповітом.

Відповідно до п.3.5. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлено, що спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року N7 про те, що відповідно до ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно ч.4 ст.41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що способами захисту прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивачка ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_11 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_4 , складається з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,246 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів спадкової справи № 154/2021 , вбачається, що все майно, яке належало позивачці прийняв у спадщину її онук ОСОБА_1 , що підтверджується копією матеріалів спадкової справи.

Матеріали справи підтверджують, що спадкодавець, ОСОБА_4 , перебуваючи в безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги, матеріального забезпечення, здійснення опіки, надання будь-якої іншої допомоги (спілкування, консультації, моральної підтримки, тощо). У вказані періоди часу, лише позивачка знаходилася поряд з братом та надавала йому всю необхідну допомогу, зокрема, піклувалася про нього, наглядала за ним цілодобово та матеріально забезпечувала (купувала необхідні ліки, оплачувала усі медичні послуги, тощо), що не спростовано відповідачкою. Натомість, відповідачка умисно ухилилася від своїх обов`язків щодо надання допомоги ОСОБА_4 , який знаходився в безпорадному стані, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та усунення відповідачки від права на спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Враховуючи встановлені факти та обставини, суд приходить до висновку, що позивачка будучи спадкоємцем ОСОБА_4 першої черги за законом, яка своєчасно прийняла спадщину після смерті спадкодавця шляхом звернення з відповідною заявою про прийняття спадщини; та яка фактично її прийняла, має право звернутися з позовом про усунення відповідачки від спадкування після смерті ОСОБА_4 та позовні вимоги позивачки щодо усунення відповідачки від спадкування та визнання за нею права власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,246 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , обґрунтовані та підлягають задоволенню, тому як іншого суду не доведено.

За таких обставин, позов слід задовольнити повністю.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 282, 365 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 316, 1216, 1217, 1218, 1222, 1223, 1224, 1261-1264, 1258, 1259, 1268, 1296, 1299, 1300 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Усунути ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з допоміжними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,246 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення також може бути переглянуто Обухівським районним судом Київської області у випадку подання відповідачем відповідної письмової заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя М.В.Кравченко