Справа № 463/3631/17 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/3932/19 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Ковальчука Ю.П.

з участю: прокурора Германович Ю.А., представника Львівської

міської ради Барди Ю.М., Бойко Г.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні вмісті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Заступника прокурора Львівської області на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

у липні 2017 заступник керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 звернувся до суду з позовом до Винниківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійним рішення Винниківської міської ради, договору дарування земельної ділянки та повернення земельної ділянки територіальній громаді.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Винниківської міської ради № 1418 від 25.09.2014 року «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 » затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер: :04:004:0224, площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка за категорією земель та видом використання належала до земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку та перебувала у комунальній власності. Зазначає, що на відстані 1,5 м. від цієї земельної ділянки протікає потік без назви, права притока річки Миклашівка, який згідно ст. 79 Водного кодексу належить до малих річок. Для створення сприятливого режиму водних об`єктів вздовж морів, річок, навколо озер, водосховищ, інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою, водночас, за даними Львівського обласного управління водних ресурсів проекти землеустрою щодо організації та встановлення меж території водного фонду та водоохоронних зон в АДРЕСА_1 не розроблялися та не погоджувалися. Вважає, що відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги як частини водоохоронної зони не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, тому Винниківською міською радою, всупереч порядку встановлення цільового призначення земель, вказану земельну ділянку водного фонду віднесено до земель житлової та громадської забудови, а також надано її для будівництва та обслуговування житлового будинку в порушення особливого правового режиму використання земель прибережних захисних смуг. Стверджує, що прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків) не можуть перебувати у власності громадян. Оскільки земельні ділянки водного фонду не можуть надаватися у приватну власність, то надання у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 суперечить чинному законодавству, набуття нею права власності на цю земельну ділянку є незаконним, а відтак підлягає визнанню недійсним договір дарування спірної земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . З наведених підстав просить визнати недійсним рішення Винниківської міської ради № 1418 від 25.09.2014 року «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 », повернути у власність територіальної громади м. Винники в особі Винниківської міської ради земельну ділянку кадастровий номер: :04:004:0224 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) площею 0,06 га на АДРЕСА_1 , визнати недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 27.03.2015 року.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2019 року у задоволенні позову заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив заступник прокурора Львівської області, в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт стверджує, що фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені чинним законодавством, положеннями ВК України, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який включає графічні матеріали та відомості про обчислену площу у розмірі і межах, встановлених законодавством. Зазначає, що надання земель, які накладаються на межі прибережної захисної смуги, суперечить чинному законодавству і до визначення розмірів і меж прибережних захисних смуг. На думку апелянта, суд безпідставно взяв до уваги постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2017 року у справі № 876/5971/17, якою встановлено, що Винниківською міською радою не порушено режим цільового призначення земельної ділянки, оскільки відсутній проект землеустрою щодо встановлення особливого режиму частини водоохоронної зони, а відтак не допущено порушення меж прибережних захисних смуг. Наголошує, що судом не надано оцінки доводам, що в проекті землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку відсутні дані про проведення держаної експертизи цього проекту. Оскільки ОСОБА_1 набула у власність земельну ділянку незаконно, то відчуження цієї земельної ділянки ОСОБА_2 на підставі договору дарування свідчить про недійсність договору дарування. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника Львівської міської ради Барди Ю.М., ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка, яка відведена для будівництва та обслуговування житлового будинку населеного пункту м. Винники, тому рішення щодо цієї земельної ділянки приймається з урахуванням затверджених проектів забудови цього населеного пункту, а детальний план території, який включає спірну земельну ділянку і яка в подальшому була надана ОСОБА_1 , у встановленому законом порядку не скасований.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-014 від 28 серпня 2014 року підтверджується, що земельна ділянка за кадастровим номером :04:004:0224, що знаходиться у АДРЕСА_1 , площею 0.0600 га належить до категорії земель житлової та громадської забудови з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, комунальна власність.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Землевпорядний центр «НАДІЛ» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку у АДРЕСА_1 .

Рішенням Винниківської міської ради № 1418 від 25 вересня 2014 року «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 » затверджено ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність земельну ділянку кадастровий номер :04:004:0224 площею 0,0600 га для будівництва та обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 за рахунок земель, що не надані у власність або користування, віднісши її до земель житлової та громадської забудови.

Пунктом 3 рішенням Винниківської міської ради № 1418 від 25 вересня 2014 року «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 » зобов`язано землевласника забезпечити цілодобовий доступ до існуючих на території ділянки інженерних мереж для їх ремонту, обслуговування і будівництва нових та дотримуватися правил використання земель в охоронній зоні згідно з вимогами інженерних служб міста.

З матеріалів справи вбачається, що 27 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Максимів Л.Д. за №593.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 89851761 від 17.06.2017 року земельна ділянка за кадастровим номером :04:004:0224, що знаходиться у АДРЕСА_1 , площею 0.06 га належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування земельної ділянки №593 від 27 березня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Максимів Л.Д.

Листом Львівського обласного управління водних ресурсів «Львівське облводресурів» Державного агенства водних ресурсів України № 09/1342 від 18.08.2016 року підтверджується, що поблизу АДРЕСА_1 протікає потік без назви права притока річки ОСОБА_4 , який згідно ст. 79 ВК України належить до малих річок. Паспорт річки на даний потік та на річку ОСОБА_4 не розроблявся, тому картографічні в Львівському облводресурсів відсутні. Львівським облводресурсів проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронних зон (в тому числі прибережних захисних смуг) в АДРЕСА_1 не розроблялись та не погоджувались.

Крім того, відповідно до акту обстеження водного об`єкту у АДРЕСА_1 від 06 червня 2016 року, складеного представниками Винниківської міської ради, відділу водних ресурсів Дублянського управління водного господарства, депутатів Винниківської міської ради та мешканців вул. Жуковського у м. Винники, водний об`єкт, що розміщений по ліву сторону вул. Жуковського у низинній частині є природнім потічком, верхів`я якого взято у бетонний колектор діаметром -1000 мм і протікає в східному напрямку в сторону автодороги Київ-Чоп. На обстеженій водозбірній території орієнтовною площею 60 га відкритих водотоків не виявлено. Площа водозабору існуючого водотоку забудована висотними та індивідуальними житловими будинками, частково зайнято лісопарковою зоною. На час обстеження окрім грунтових вод інших джерел наповнення потічка існуючого колектора не виявлено. Прибережна захисна смуга потічка практично відсутня, оскільки забудована індивідуальними житловими будинками та господарськими будівлями та огорожами і використовується під городи. Відкрита частина потічка довжиною 40 м, максимальною глибиною до 1.5 м і шириною 0.6 м, відкоси практично вертикальні. В районі кільцевої дороги на довжині 150 м потік взятий в бетонний колектор діаметром 1000 мм до 1500 мм. Вода в потічку має характерний запах каналізаційних стоків, внаслідок чого в кінцевому, пропонується відкриту частину потічка довжиною 740 м взяти в бетонний колектор з приєднанням до вже існуючого колектора.

Експертом за результатами проведення земельно-технічної експертизи у даній справі від 15 грудня 2023 року № 58/21, проведеної на підставі ухвали Львівського апеляційного суду від 20 серпня 2021 року, зроблено такі висновки:

1. Станом на час проведення дослідження наявний відкритий стічний канал біля земельної ділянки площею 0,0600 га, що розміщена у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:004:0224, яка надана ОСОБА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) не може відноситись до водного об`єкту;

Встановити вид даного водного об`єкта не надається за можливе;

Розроблення та затвердження проектів землеустрою прибережної захисної смуги водного об`єкта потічка (струмка) без назви, правої притоки річки Миклашівка у районі АДРЕСА_1 не проводилось (відсутнє);

Прибережна захисна смуга водного об`єкта потічка (струмка) без назви, правої притоки річки Миклашівка в районі АДРЕСА_1 не визначалась і не встановлювалась.

2. В зв`язку з відсутністю встановлених меж прибережної захисної смуги водного об`єкта потічка (струмка) без назви, правої притоки річки Миклашівка в районі вул. Жуковського в м. Винники встановити чи знаходиться земельна ділянка площею 0,0600 га, що розміщена в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:004:0224, яка надана ОСОБА_1 цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в цілому чи частина цієї земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги не надається за можливе.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. (стаття 19 ЗК України).

Відповідно до частини першої статті 58 ЗК України та статті 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Земельні ділянки під прибережні захисні смуги виділяються у межах водоохоронних зон вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності (частина перша статті 60 ЗК України, частина перша статті 88 ВК України).

Отже, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (статті 6162 ЗК України, статті 8990 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173, і додаток 13 до цих правил).

Отже, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України.

Крім того, за положеннями частини четвертої статті 88 ВК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони.

Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються статтями 50, 54 Закону України «Про землеустрій».

Землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання й використання.

Отже, прибережна захисна смуга це частина водоохоронної зони, визначеної законодавством ширини, вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України). Отже, відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення.

Наведений висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц (провадження № 14-71цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) (пункт 44), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) (пункт 53), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19) (пункт 63.2).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, що переглядається встановлено, що:

- оскаржуваним рішенням Винниківської міської ради земельна ділянка, передана у власність ОСОБА_1 ;

- у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку у АДРЕСА_1 зазначена поряд канава, яка на думку прокурора, є водним об`єктом (потічком);

- паспорт річки на водний об`єкт потік (потічок) та річку Миклашівка не розроблявся;

- не розроблявся та не погоджувався проект землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронних зон (в тому числі прибережних захисних смуг) в АДРЕСА_1 ;

- запити від органів місцевого самоврядування щодо передачі картографічної основи для використання у якості вихідних даних під час розробки на місцевому рівні містобудівної документації для м. Винники Львівської області до Держгеокадастру не надходили;

- згідно затвердженого генерального плану м. Винники прибережна смуга правої притоки річки Миклашівка відсутня в цілому.

Висновок експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи у даній справі від 15 грудня 2023 року № 58/21, містить висновок про те, що річка (потічок), яку прокурор вважає водним об`єктом, не відноситься до водних об`єктів, тому прилеглі до неї земельні ділянки не відносяться до земель водного фонду (прибережної захисної смуги), не потребують прибережної захисної смуги.

Однак висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

На думку колегії суддів висновки судової експертизи №58/21від 15 грудня 2023 року суперечать іншим наявним у справі доказам.

Так, наявність потічка підтверджується листом Львівського обласного управління водних ресурсів «Львівське облводресурів» Державного агенства водних ресурсів України № 09/1342 від 18.08.2016 року, актом обстеження водного об`єкту у м. Винники на вул. Жуковського від 06 червня 2016 року, складеним представниками Винниківської міської ради, відділу водних ресурсів Дублянського управління водного господарства, депутатів Винниківської міської ради та мешканців вул. Жуковського у м. Винники.

З дослідницької частини висновку експерта від 15 грудня 2023 року № 58/21 вбачається, що проведеним оглядом встановлено, що між огорожами садиб вздовж вулиці Жуковського в м. Винники наявний канал, який знаходиться в занедбаному стані; у верхній частині якого розташований бетонний колектор, з якого в канаву витікає вода з неприроднім запахом та невстановленої якості; витоку потічка (струмка) не встановлено, інших джерел наповнення каналу не виявлено, вода в каналі має характерний запах каналізаційних стоків, на підставі чого зроблено висновок про неможливість віднесення відкритого стічного каналу до водних об`єктів.

Крім цього, під час огляду експертом встановлено, що прибережна захисна смуга каналу фактично відсутня, оскільки забудована, як багатоповерховими так і індивідуальними житловими будинками та господарськими будівлями, використовується під городи, тощо; по берегах каналу наявні закінчення з труб, які виходять з навколишніх садиб і використовуються для скиду в русло рідин не встановленого характеру; канал знаходиться в найнижчій частині наявної території вул. Жуковського та виконує роль збирача води, рідин з прилеглих територій та скинутих вод з багатоповерхових будинків, садиб, тощо.

У висновку експерт зазначив, що станом нам час проведення дослідження наявний відкритий стічний канал біля земельної ділянки площею 0.06 га по АДРЕСА_1 , не може відноситись до водного об`єкту, встановити вид даного водного об`єкту не надається за можливе, цим самим не заперечивши категорично щодо наявності водного об`єкту, вид якого встановити експерту не надається можливим.

Висновки експерта про те, що розроблення та затвердження проектів землеустрою прибережної захисної смуги водного об`єкта потічка (струмка) без назви, правої притоки річки Миклашівка у районі АДРЕСА_1 не проводилось (відсутнє) і що прибережна захисна смуга водного об`єкта потічка (струмка) без назви, правої притоки річки Миклашівка в районі вул. Жуковського в м. Винники не визначалась і не встановлювалась, не свідчить про відсутність прибережної захисної смуги водного об`єкту, оскільки існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону, її розміри встановлені законом.

Аналізуючи висновок експерта, колегія суддів приходить до висновку, що такий не містить беззаперечних висновків про відсутність водного об`єкта біля земельної ділянки площею 0.06 га, що розміщена в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:004:0224, що надавалася у власність ОСОБА_1 , а в подальшому відчужена нею ОСОБА_2 , оскільки у висновку зазначив, що встановити вид даного водного об`єкту не надається за можливе.

З врахуванням вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність біля земельної ділянки площею 0.06 га, що розміщена в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:004:0224, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , водного об`єкту потічка без назви, правої притоки річки Миклашівка, а відтак наявною є вздовж потічка прибережна захисна смуга.

Як визначено статтею 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; г) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Підпункт «г» частини 4 статі 83 ЗК України передбачає, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Тобто, набуття права приватної власності на землі, які вже віднесені до земель водного фонду положеннями ЗК України та ВК України, заборонено.

Оскільки рішенням Винниківської міської ради № 1418 від 25.09.2014 року «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 » затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер: :04:004:0224, площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка належить до земель водного фонду, то таке рішення органу місцевого самоврядування, наділеного повноваженнями щодо земельної ділянки, є незаконним.

Держава або територіальна громада не втрачають володіння земельними ділянками водного фонду, які за законом не можуть бути передані у приватну власність у разі такого їх передання фізичним чи юридичним особам, а відтак у таких випадках слід усувати перешкоди у користуванні відповідною земельною ділянкою (стаття 391 ЦК України) шляхом повернення її власникові.

Це стосується і тих випадків, коли право приватної власності на земельні ділянки водного фонду було зареєстровано на підставі неправомірних рішень про передачу таких земель у власність фізичних чи юридичних осіб. Такі рішення не створюють ті юридичні наслідки, на які вини спрямовані.

Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані щодо земельних ділянок водного фонду у постановах від 22 травня 2018 року у справі №469/1203/15 ц (провадження №14-95цс18); від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц (провадження №14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц Провадження №14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14ц (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження №14-740цс19, пункт45);від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (провадження №14-2цс21, пункти 51-52), колегія суддів приходить до висновку, що зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала за собою право власності на цю ділянку.

За таких умов ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки водного фонду є негаторний, а не віндикаційний позов.

Колегія суддів дійшла висновку, що земельна ділянка ОСОБА_1 була передана у власність Винниківською міською радою неправомірно, оскільки земельна ділянка знаходиться на території прибережної захисної смуги, що належить до земель водного фонду і взагалі не могла бути передана у приватну власність фізичній особі.

При цьому, Винниківською міською радою у рішенні від 25 вересня 2014 року №1418 безпідставно зазначено про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки із земель житлової чи громадської забудови, а не із земель водного фонду, до категорії яких ця земельна ділянка належала і належить.

З огляду на те, що рішенням Винниківської міської ради № 1418 від 25.09.2014 року «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 » затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку кадастровий номер: :04:004:0224, площею 0,06 га, без врахування того, що на цій території є ділянка прибережної захисної смуги, колегія суддів дійшла висновку про незаконність передачі Винниківською міською радою земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 , оскільки це суперечить нормам чинного законодавства, оскаржуване рішення Винниківської міської ради № 1418 від 25.09.2014 року «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 », є незаконним.

Задоволення судом позовної вимоги має з урахуванням вимог верховенства права досягнути мети судочинства, зокрема, реально відновити суб`єктивне право, яке порушує, оспорює або не визнає відповідач.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого виплаває із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин. (дивитися постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16 (пункт 5.6); від 06 лютого 2019 року у справі №522/12901/17-ц, від 19 травня 2020 року у справі №922/4206/19 (пункт 43); від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18 (пункт 88); від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (пункт 75); від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 55).

Колегія суддів не погоджується з обгрунтованістю позову прокурора в частині необхідності визнання незаконним та скасування рішення Винниківської міської ради № 1418 від 25.09.2014 року «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 », на підставі якого спірну земельну ділянку було оформлено за ОСОБА_1 , оскільки вона не призведе до відновлення порушеного права.

Колегія суддів також не погоджується з обґрунтованістю позову прокурора про визнання недійсним договору дарування, укладеного 27 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки власник може повернути належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого повернення оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту прав власника.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство передбачає такий, як усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (статті 391 ЦК України, частина 2 статті 52 ЗК України).

Так, мета позову прокурора спрямована на усунення перешкод територіальній громаді міста Винники, правонаступником якої є Львівська міська рада, яка не втратила володіння земельною ділянкою, у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом її повернення від власника, що також є однією з позовних вимог даного позову.

Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року до участі у справі залучено Львівську міську раду, як правонаступника Винниківської міської ради.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги прокурора підлягають до часткового задоволення, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2019 року слід скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі територіальної громади м. Львова задовольнити частково, повернути територіальній громаді міста Львова в особі Львівської міської ради земельну ділянку кадастровий номер: :04:004:0224 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:01) площею 0,06 га на АДРЕСА_1 , а в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним рішення Винниківської міської ради № 1418 від 25.09.2015 року «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 » та визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, укладеного 27 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Максимів Л.Д., слід відмовити.

Відповідно до пункту 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Львівської міської ради на користь Львівської обласної прокуратури слід стягнути по 892.43 грн. судового збору за подання позову та по 1338.64 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі територіальної громади м. Львова задовольнити частково.

Повернути територіальній громаді міста Львова в особі Львівської міської ради земельну ділянку кадастровий номер: :04:004:0224 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) площею 0,06 га на АДРЕСА_1 .

У задоволенні позовних вимог про визнання недійним рішення Винниківської міської ради № 1418 від 25.09.2014 року «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 » та про визнання недійсним договору дарування № 593 від 27.03.2015 року земельної ділянки кадастровий номер: :04:004:0224 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) площею 0,06 га на АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Львівської міської ради на користь Львівської обласної прокуратури по 892,43 грн. судового збору за подання позову та по 1338,64 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 15.08.2024 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.