У х в а л а

9 серпня 2024 року

м. Київ

Справа № 686/25886/22

Провадження № 61-3937ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник), яку від його імені подав адвокат Савченко Оксана Володимирівна (далі - адвокат),

на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 6 березня 2024 року

у справі за позовом скаржника до ОСОБА_2 (далі - боржник), ОСОБА_3 , яка діє в інтересах дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради (далі - третя особа) - про визнання недійсним договору дарування і скасування рішення про державну реєстрацію права власності та

в с т а н о в и в:

1. Скаржник звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним договір дарування житлового будинку загальною площею 167,9 кв. м на АДРЕСА_1 (далі - договір дарування) та скасувати рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень.

2. 12 грудня 2023 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області від 12 грудня 2023 року ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову.

3. 6 березня 2024 року Хмельницький апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

4. 18 березня 2024 року адвокат в інтересах скаржника сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 9447/0/220-24 від 19 березня 2024 року), у якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове - про задоволення позову. Касаційну скаргу обґрунтувала так:

- застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц);

- оспорюваний договір боржник уклав із порушенням вимог закону з метою уникнення виконання зобов`язання перед скаржником-кредитором, а іншого рухомого або нерухомого майна, за рахунок якого можливе виконання грошового зобов`язання, у боржника немає. Тому задля захисту майнового інтересу скаржника суд може визнати договір дарування недійсним;

- фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знають заздалегідь, що його не виконають. Укладення договору, який за змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України (див. постанови Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1873цс16, від 23 серпня 2017 року у справі № 306/2952/14-ц і від 9 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц);

- укладення договору дарування з родичем для приховування майна від конфіскації чи звернення стягнення на нього у рахунок погашення боргу означає, що юридична мета вчинення правочину є іншою, ніж безпосередньо передбачена у ньому. Тому цей правочин є фіктивним. Суд може визнати його недійсним (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц);

- не виключається визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 1 квітня 2020 року у справі № 182/2214/16-ц);

- фраудаторним може виявитися будь-який правочин, вчинений на шкоду кредиторам. Такий правочин суд може бути визнати недійсним на підставі пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України як вчинений всупереч принципу добросовісності, та частин третьої, шостої статті 13 ЦК України з підстав недопустимості зловживання правом, на відміну від визнання недійсним фіктивного правочину лише на підставі статті 234 ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 24 листопада 2021 року у справі № 905/2030/19 (905/2445/19));

- безпідставним є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність між сторонами спору. Станом на 29 травня 2020 року у боржника було прострочене з 1 січня 2019 року зобов`язання перед скаржником зі сплати 51 280,00 доларів США.

5. 20 травня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення цієї ухвали. Скаржник (особисто або через адвоката) мав надати до суду докази про сплату ним 1 587,84 грн судового збору.

6. 10 червня 2024 року адвокат в інтересах скаржника сформувала у системі «Електронний суд» заяву про усунення недоліків касаційної скарги (вх. № 19796/0/220-24 від 10 червня 2024 року), до якої додала докази сплати 7 червня 2024 року 1 587,84 грн судового збору.

7. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

8. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана із дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження.

9. Верховний Суд звертає увагу на те, що третя особа не має електронного кабінету, хоча зобов`язана зареєструвати такий за законом.

9.1. 18 жовтня 2023 року введений в дію Закон № 3200-IX. Згідно з цим Законом парламент вніс зміни до процесуальних кодексів щодо обов`язкової реєстрації та використання вказаних електронних кабінетів.

9.2. Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку (абзац перший частини шостої статті 14 ЦПК України у редакції Закону № 3200-IX).

9.3. Якщо інший учасник справи відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрував його, учасник справи, який подає документи до суду в електронній формі з використанням електронного кабінету, звільняється від обов`язку надсилання копій документів такому учаснику справи. Суд, направляючи такому учаснику справи судові виклики і повідомлення, ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом, зазначає у цих документах про обов`язок такої особи зареєструвати свій електронний кабінет та можливість ознайомлення з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами (абзац третій та четвертий частини сьомої статті 43 ЦПК України).

9.4. Оскільки третя особа не зареєструвала електронний кабінет, вона зобов`язана це зробити, після чого матиме можливість ознайомлюватися з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 6 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради - про визнання недійсним договору дарування і скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

2. Витребувати із Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області цивільну справу № 686/25886/22.

3. Роз`яснити учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.

4. Роз`яснити органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради (код у ЄДР 26217145) визначений законом обов`язок зареєструвати електронний кабінет.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко