Провадження № 2/161/402/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі судових засідань - Новак Л.В.,

за участю представника відповідача (позивача) - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом адвоката Кобилинського Андрія Олексійовича в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Органу опіки та піклування Луцької міської ради про скасування усиновлення, зустрічним позовом Органу опіки та піклування Луцької міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі через свого представника звернулись в суд з позовом до Органу опіки та піклування Луцької міської ради про скасування усиновлення.

Позов обгрунтований тим, що згідно рішення Кам`янобрідського районного суду м. Луганська від 27.12.2010 ними усиновлено дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінено прізвище та по батькові на ОСОБА_5 , дату народження на ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження на м. Луцьк Волинської області.

Згідно рішення Краснолуцького міського суду м.Луганська від 28.12.2010 ними усиновлено дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінено прізвище, ім`я та по батькові на ОСОБА_7 , дату народження - на ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після усиновлення та переїзду дітей в м. Луцьк діти почали відвідувати дитячий садок і вже тоді вони почали помічати негативну поведінку дітей, зокрема, вони не слухались та викрадали речі і в садку і вдома. Вони сподівались, що діти переростуть і вони зможуть їх виховати, приділяли їм багато уваги та турботи.

Незважаючи на їх зусилля та сподівання, діти ставали старші та поведінка їх тільки погіршувалась, а потім стала взагалі нестерпною. Навчаючись в школі, діти продовжували вчиняти крадіжки, не слухались, не хотіли вчитись, постійно спілкувались нецензурно. Син ОСОБА_8 навіть побив вчителя фізкультури.

Вдома поведінка була ще гіршою, діти викрадали постійно цінні речі.

Останні роки поведінка дітей стала нестерпною та загрозливою для них як батьків. Діти почали приводити додому незрозумілих друзів, наркоманів, погрожували їм, що вб`ють.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 22 листопада 2022 року в задоволенні їх позову про скасування усиновлення відмовлено, а зустрічний позов Органу опіки та піклування Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволено.

Постановою Волинського апеляційного суду від 23 березня 2023 року рішення Луцького міськрайонного Волинської області від 22 листопада 2022 року в частині позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів скасовано та відмовлено в цій частині в позові.

В 2022 році діти знову пропали, після звернення в поліцію їх знайшли в «притоні» в колі наркоманів. Після чого працівники поліції помістили їх в Рожищенський притулок служби у справах дітей.

Оскільки дочці вже виповнилося 18 років, а поведінка сина не змінилася, він продовжує зневажати позивачів, не вважає їх батьками, не проживає з ними, позивачі повторно звертаються до суду та просять скасувати усиновлення ними ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( на даний час ОСОБА_5 ), яке відбулось на підставі рішення Кам`янобрідського районного суду м. Луганська від 27.12.2010, поновивши відомості до усиновлення.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 27 жовтня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2024 року прийнято зустрічний позов Органу опіки та піклування Луцької міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити.

Зустрічний позов обгрунтований тим, що в 2010 році відповідачі усиновили дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Виховували дітей 12 років, пройшли важкі етапи адаптування дітей, налагодження контакту, створення нової сім`ї, розподіл обов`язків, тощо. І коли діти досягли підліткового віку і почали проявляти свою індивідуальність і незалежність, самовиражатись і самостверджуватись, почались конфлікти в сім`ї. Батьки не підтримали дітей у складний період підліткової кризи, а навпаки загострили проблему своєю байдужістю, агресією, неповагою, вчиненням над ними психологічного та фізичного насилля. Оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перестали виправдовувати очікування батьків, останні змінили своє ставлення до них та вирішили розірвати родинний зв`язок із дітьми, скасувавши усиновлення. Впродовж 2023 року ситуація в сім`ї не змінилася. Після повернення дітей в сім`ю, батьки не доклали зусиль, щоб налагодити стосунки з дітьми, ОСОБА_7 знову була доставлена у притулок 24 травня, а ОСОБА_8 - 07 червня 2023 року. 11 листопада 2023 Софія досягла повноліття і повернулася до навчання в Торчинській професійний ліцей. ОСОБА_8 не приступив до навчання, оскілок його батьки ніяк не реагують на влаштування його. Крім того, зазначають, що на комісії з питань захисту прав дитини 26.07.2022 ОСОБА_2 повідомив, що він з дружиною відмовляються забирати їх з притулку, не хочуть з ними спілкуватись і зустрічатись, не будуть допомагати в здобутті освіти та надавати фінансову допомогу.

А тому просили позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та стягувати з них аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку ( доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 листопада 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, на особистий рахунок дитини.

В судове засідання позивачі за первісним позовом, відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також їх представник ОСОБА_10 не з`явились, від представника надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги про скасування усиновлення підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом та представник позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , заперечила щодо задоволення первісного позову та просила зустрічний позов задовольнити.

Заслухавши пояснення представника відповідача за первісним позовом, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Кам`янобрідського районного суду м.Луганська від 27.12.2010 задоволено заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та усиновлено ними дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінено прізвище та по батькові на ОСОБА_5 , дату народження на ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження на м. Луцьк Волинської області, батьками записано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , внесено відповідні зміни в актовий запис про народження дитини (а.с.7).

Відповідно до акту про вибуття дитини в сім`ю усиновлювачів від 11 січня 2011 року, складеним адміністрацією Луганського обласного дитячого будинку №1, стан здоров`я переданої усиновлювачам дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у задовільному стані (а.с.8).

Згідно листа Луцького РУП ГУНП у Волинській області від 13.11.2023 №315408/50/04-23, працівники поліції спілкувалися з ОСОБА_2 , який повідомив, що забирати з притулку для дітей м. Рожище не будуть, оскільки вони втратили виховний вплив на дітей (а.с.34).

З листа Державного професійно-технічного навчального закладу «Луцьке вище професійне училище» від 04.05.2023 №95/1.9, у зв`язку з систематичними пропусками заняття, втратою зв`язку з навчальним закладом, просять начальника Служби у справах дітей надати дозвіл на відрахування ОСОБА_5 (а.с.39).

Згідно заяв ОСОБА_2 від 05.05.2023 та від 17.05.2022, син ОСОБА_5 не проживає разом з ними, місце його проживання невідоме, просив вирішити питання про направлення сина ОСОБА_5 до притулку (а.с.41-42).

ОСОБА_5 був направлений Службою у справах дітей до притулку для дітей служби у справах дітей Волинської облдержадміністрації від 07.06.2023 (а.с.43).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 22 листопада 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Органу опіки та піклування Луцької міської ради про скасування усиновлення відмовлено. Зустрічний позов Органу опіки та піклування Луцької міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі по 1/6 частині кожному всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 серпня 2022 року і до досягнення повноліття, на особисті рахунки дітей. Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі по 1/6 частині кожному всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 серпня 2022 року і до досягнення повноліття, на особисті рахунки дітей (а.с.14-19).

Постановою Волинського апеляційного суду від 23 березня 2023 року рішення Луцького міськрайонного Волинської області від 22 листопада 2022 року у цій справі в частині зустрічного позову скасовано та ухвалено нове судове рішення. В позові Органу опіки та піклування Луцької міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовлено. В решті рішення суду в цій справі залишено без змін (а.с.20-23).

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Суд звертає увагу учасників справи, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Відповідно до частин першої-четвертої, шостої, сьомої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 232 СК України усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

В контексті положень про усиновлення та батьківство усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька (матері) стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися її вихованням та розвитком таким чином і в такому обсязі, які в мінімальному значенні закріплені у законодавстві та визначаються загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 204/586/20 (провадження № 61-8871св21), на яку послався позивач за зустрічним позовом як на обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення.

Згідно з пунктами 1, 2 ст. 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянута) від 27.11.2008 р., ратифікованої Верховною Радою України 15.02.2011 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом

Частиною 1 статті 238 СК України встановлено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків.

Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди між усиновлювачем та усиновленим в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інші обставини, що негативно впливають на емоційний стан дитини.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2022 року у справі № 343/1092/20 (провадження № 61-7355св21).

В контексті положень про усиновлення та батьківство, усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися питаннями її виховання та розвитку таким чином і обсягом, яке в мінімальному значенні закріплено у законодавстві та диктується загальними уявленнями про батьківство. При цьому, зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27.10.2021 у справі № 204/586/20 та від 23.06.2022 у справі № 175/1713/20.

У Декларації прав дитини (принцип 6) проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Позивачі, посилаючись на п. 3 ч. ст. 238 СК як на підставу скасування усиновлення, вказують на негативну поведінку сина, вчинення ним крадіжок, втечі з дому, проведення часу в сумнівних компаніях, відсутність спілкування та поваги, що робить неможливим їхнє спільне проживання і має безпосередній вплив на відношення між усиновлювачами та усиновленою дитиною.

Однак описані позивачами причини не можна назвати незалежними від їх волі та такими, що позбавляли б їх можливості виконувати батьківські обов`язки, адже батьки (усиновлювачі) не вчинили жодних дій для налагодження відносин між ними та усиновленою дитиною, не сприяли вирішенню конфліктних ситуацій між ними та сином, про які вони зазначали, звертаючись до суду із позовом про скасування усиновлення.

В матеріалах справи не міститься жодних належних та допустимих доказів, що усиновлювачі зверталися до фахівців з метою встановлення причин неналежної поведінки хлопчика й ухилилися від надання допомоги щодо вирішення питання його психоемоційного стану. Навпаки єдиним способом вирішення конфлікту між батьками та дитиною було звернення до суду з позовом про скасування усиновлення.

Згідно листа Управління Превентивної діяльності Головного управління Національної поліції у Волинській області від 29.07.2024 №3948-2024, батьки дитини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 пояснюють, що ОСОБА_5 зневажає їх, не слухає, не вважає їх батьками, з ними не проживає з власної волі, схильний до залишення місця проживання, повідомили, що ніколи не відмовлялися від дитини, виконують обов?язки щодо забезпечення необхідних

умов виховання, навчання та проживання ОСОБА_5 . Зазначили, що ніколи не створювали і не створюють перешкод в навчанні дитини, зацікавлені у здобутті освіти неповнолітнім сином.

Відповідно до письмових пояснень виконуючої обов`язків директора Комунальної установи «Волинський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ОСОБА_11 , з 05.12.2023 по даний час ОСОБА_5 перебуває в центрі, що в місті Ковель, його батьки зі слів директора не цікавляться життям ОСОБА_5 , не піклуються про його здоров`я. навчання, за час перебування дитини в закладі відвідали сина один раз, коли оформляли йому закордонний паспорт. ОСОБА_11 пояснила, що в травні 2024 року під час телефонної розмови з ОСОБА_3 повідомила останній, що є потреба у забезпеченні неповнолітнього одягом. ОСОБА_3 не відреагувала на звернення ОСОБА_11 . Неповнолітній ОСОБА_5 не заперечує проти проживання в сім?ї ОСОБА_12 .

Згідно письмових пояснень ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , упродовж останніх декількох років відносини його з батьками стали конфліктними та складними, він почав самовільно залишати місце проживання. Із грудня 2023 року по даний час перебуває в центрі для дітей, що в місті Ковель. Його батьки не цікавляться його життям, вихованням, умовами проживання, не піклуються про його здоров`я, навчання, не телефонують, не відвідують, припинили спілкування в ним. У липні 2024 року він поступив до Волинського фахового коледжу культури і мистецтв міста Луцьк. Мас надію повернутися в сім`ю та знайти взаєморозуміння з батьками.

З урахуванням всіх обставин по справі, суд вважає, що відносини, які виникли між усиновлювачами і дитиною пов`язані, перш за все, з втратою взаєморозуміння між сторонами.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що позивачами належними та достатніми доказами не доведено існування обставин, встановлених статтею 238 СК України, а тому судом не встановлено і підстав для скасування усиновлення.

Щодо зустрічного позову про позбавлення усиновлювачів батьківських прав та стягнення аліментів, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 242 СК України, якщо усиновлювач був записаний матір`ю, батьком усиновленої ним дитини, він може бути позбавлений батьківських прав за наявності підстав, встановлених у статті 164 цього Кодексу.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення п.2 ч.1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Особливої уваги потребує вирішення питання позбавлення батьківських прав усиновлювачів, оскільки вони стали батьками внаслідок особистого волевиявлення на батьківство.

Згідно Постанови Верховного Суду по справі № 175/1713/20 від 23 червня 2022 року, що "Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце не тільки коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, що є основою батьківського піклування дитиною. Але й коли батьки, надаючи дитині житло та необхідне харчування, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини."

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в подальшому не бажають брати участь у вихованні та утриманні дитини, не бажають налагодити стосунки з хлопчиком, дитина тривалий час знаходиться у притулку, а батьки не відвідують її, здоров`ям та розвитком не цікавляться.

Відповідно до висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради від 05.12.2023 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 18.12.2023 року, служба у справах дітей вважає за доцільне просити суд позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки батьки категорично відмовляються забирати сина з притулку. 05.12.2023 ОСОБА_5 влаштований у Волинський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей (а.с.57).

Даний висновок органу опіки та піклування суд вважає обґрунтованими, оскільки він повністю відповідає встановленим в ході судового розгляду фактичним обставинам. Підстав для того, щоб не погодитись з таким висновком суд не вбачає, оскільки вважає його таким, що не суперечить інтересам дитини.

Відповідачі не надали суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили їх прагнення для повернення дитини до родини для виховання або наявності для цього перешкод.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

На думку суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.

На підставі вищевикладеного, суд встановив, що батьки свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків стосовно усиновленої дитини, наявні об`єктивні і безсумнівні докази винної поведінки подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , їх свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно усиновленого ОСОБА_5 , відсутність бажання повернути дитину додому та налагодити з ним стосунки, а тому, суд вважає за доцільне позбавити їх батьківських прав щодо неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до частч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічна позиція зазначена у ст. 180 СК України, якою передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

У ч.2 ст.182 ЦПК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З огляду на вищевикладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи те, що відповідачі матеріальної допомоги на утримання сина не надають, хоча є працездатними особами, суд доходить висновку щодо необхідності стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини - ОСОБА_5 у розмірі по 1/4 (одній четвертій) частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

У відповідності до вимог частини 6 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 280, 282, 289, 354-355ЦПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову адвоката Кобилинського Андрія Олексійовича в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Органу опіки та піклування Луцької міської ради про скасування усиновлення - відмовити.

Позов Органу опіки та піклування Луцької міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку ( доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 листопада 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, на особистий рахунок дитини.

Стягувати з ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку ( доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 листопада 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, на особистий рахунок дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 в дохід держави по 1 073 гривні 60 копійок судового збору з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач (відповідач): ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Позивач (відповідач): ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач (позивач): Орган опіки та піклування Луцької міської ради, код в , адреса: м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19.

Повне судове рішення складено 15.08.2024.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк