ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4780/24 Справа № 211/4067/22 Суддя у 1-й інстанції - Юзефович І. О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Корчистої О.І., Остапенко В.О.

за участю секретаря судового засідання Лідовської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №211/4067/22 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Юзефович І.О., -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача Виконкому Довгинцівської районної в місті ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_1 . Позивач на цей час відбував покарання в КУВП №3 за вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.12.2021, тому про смерть батька не знав. Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . По відбуттю покарання 31.08.2022 позивач звернувся до державного нотаріуса Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори задля оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом, але отримав від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки він пропустив встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини, рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом у судовому порядку. Враховуючи зазначене позивач просить суд визнати причину пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини поважною та надати додатковий строк на подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2024 року ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування скарги зазначає, що він є сином покійного ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач в цей час відбував покарання в КУВП №3 та про смерть батька йому не було відомо, а тому не мав змоги подати заяву про прийняття спадщини, внаслідок чого пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини.

Також зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що у відповідності до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони та їх представники в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Так, з матеріалів справи вбачається, що батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізькогорайону Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністарства юстиції (м. Дніпро) (а.с.6).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Згідно копії ордеру №039590 від 20.09.1991 родині Бочуриних, у складі ОСОБА_3 , матері позивача, та її синів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , було видано ордер на жиле приміщення, а саме на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.64).

Відповідно до інформації наданої КП «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» ДОР» від 23.09.2022 за №666, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 31 грудня 2012 року не зареєстроване (а.с.63).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 12 жовтня 2023 року щодо об`єкта нерухомого майна відсутня інформація щодо вказаної квартири (а.с.65).

Відповідно до довідки №16099 від 12.10.2023 за відомостями Реєстру Криворізької міської територіальної громади на дату смерті ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , з померлим ніхто не був зареєстрований (а.с.61). Його син ОСОБА_6 був знятий з реєстрації за вказаною адресою 26.08.2020.

ОСОБА_1 за вказаною адресою був зареєстрований у період з 27.07.2012 по 10.03.2016 (а.с.9).

Згідно довідки про звільнення ОСОБА_1 у період з 26.04.2018 по 26.07.2022 відбував покарання в КУВП №3 за вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.12.2021, тому про смерть батька не знав. Як доказ вказаного надав копію довідки про звільнення (а.с.8).

Постановою державного нотаріуса Четвертої криворізької державної нотаріальної контори від 31 серпня 2022 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька, ОСОБА_2 , у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини (а.с.11).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що нерухоме майно, для прийняття якого в порядку спадкування позивач просить встановити додатковий строк для прийняття спадщини, не належало померлому на підставі особистої приватної власності й на момент смерті останнього у спірній квартирі не був ніхто зареєстрований, та дана квартира належить до комунальної власності територіальної громади міста Кривого Рогу.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком та зазначає наступне.

Відповідно до загальних положень про спадкування, викладених у статтях 1220, 1222, 1270 ЦК України, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, початком перебігу якого є час її відкриття.

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Звернувшись до суду з позовом при визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зобов`язаний повідомити суду поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а також надати докази на підтвердження своїх доводів та вимог.

Частина третя статті 1272 ЦК України може застосовуватись, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, він не скористався правом на прийняття спадщини, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №520/10377/17 (провадження 61-48230св18), від 11 серпня 2021 року у справі №720/1079/19 (провадження 61-14663св20), від 22 січня 2020 року у справі №592/18695/18 (провадження 61-13558св19).

Встановивши, що позивач на момент смерті свого батька, а саме з 26.04.2018 по 26.07.2022 відбував покарання в КУВП №3 за вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.12.2021, а тому не мав можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки не знав про смерть батька, суд першої інстанції дійшов висновку, що причини пропуску ним шестимісячного строку для прийняття спадщини хоча і є поважними, але задоволенню позов не підлягає, через те, що нерухоме майно, для прийняття якого в порядку спадкування позивач просить встановити додатковий строк для прийняття спадщини, не належало померлому на підставі особистої приватної власності на момент смерті останнього.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до інформації наданої КП «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» ДОР» від 23.09.2022 за №666, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 31 грудня 2012 року не зареєстроване (а.с.63).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 12 жовтня 2023 року щодо об`єкта нерухомого майна відсутня інформація щодо вказаної квартири (а.с.65).

Відповідно до довідки №16099 від 12.10.2023 за відомостями Реєстру Криворізької міської територіальної громади на дату смерті ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , з померлим ніхто не був зареєстрований (а.с.61). Його син ОСОБА_6 був знятий з реєстрації за вказаною адресою 26.08.2020. ОСОБА_1 за вказаною адресою був зареєстрований у період з 27.07.2012 по 10.03.2016 (а.с.9).

Отже дане спадкове майно на момент смерті не належало ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі особистої приватної власності, також на момент його смерті ніхто (в тому числі і позивач) з останнім не був зареєстрований, у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Доказів наявності іншого спадкового майна чи майнових (не майнових) прав, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини, позивачем суду не надано.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на судове рішення не впливають, а в основному направленні на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2024 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: