КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №367/3158/23 Головуючий у І інстанції - Горбачова Ю.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/9353/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

установив:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 30 грудня 2022 року о 08 год 20 хв в м. Ірпінь, Київської області, по вул. Мінеральна, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу Man TGA 26.463, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 є він.

В результаті зазначеного ДТП було пошкоджено транспортний засіб Man TGA 26.463, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відновлюваний ремонт пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля Man TGA 26.463 було здійснено ним за власний кошт.

Згідно Рахунку на оплату № 8 від 24 січня 2023 року загальна вартість робіт склала 75280 грн. Дані кошти були оплачені ним у повному обсязі.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 09 лютого 2023 року у справі №367/750/23, ОСОБА_2 визнано винним у вчинені вказаного вище ДТП. Цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП було застраховано відповідно до Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ 2341775 від 30 червня 2022 року в АТ «СГ «ТАС».

Вказував, що виплачена 13 лютого 2023 року АТ «СГ «ТАС» сума страхового відшкодування внаслідок ДТП у розмірі 45704 грн. є недостатньою та не покриває фактично понесені ним витрати на відновлювальний ремонт автомобіля Man TGA 26.463, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

З метою досудового врегулювання спору, ним на адресу відповідача було направлено претензію від 23 лютого 2023 року з проханням здійснити відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, тобто у сумі 29576 грн.

Станом на день подання позовної заяви, вищезгадана претензія залишилася без задоволення, а кошти відповідачем не були сплачені.

Крім того, зазначає, що з огляду на вимоги ч. 2 ст. 625 ЦКУ, відповідач зобов`язаний також сплатити інфляційні втрати у розмірі 443,64 грн., та три відсотки річних у розмірі 121,55 грн. від простроченої суми за весь період прострочення (15 березня 2023 року - 03 травня 2023 року).

Просив суд, стягнути з ОСОБА_2 на свою користь відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної у наслідок ДТП, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних від простроченої суми, загалом у розмірі 30141,19 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2023 року в задоволенні зазначеного вище позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що пошкодження, зазначені в акті огляду та ремонтній калькуляції страховика збігаються з переліком пошкоджень, які були піддані ним відновлювальному ремонту автомобіля.

Таким чином, вартість відновлювального ремонту, на яку він посилається у своїй позовній заяві, включає безпосередньо відновлення пошкоджень, отриманих в результаті ДТП, яка сталася з вини відповідача.

Вказує, що акт №2701-23/1 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 27 січня 2023 року є достатнім доказом виконання відновлювальних ремонтних робіт та їх оплати ним.

Крім того, долучає звіт №41975 з додатками та вказує, що вказані документи не могли бути долучені ним до позовної заяви та не розглядались судом першої інстанції, оскільки вони знаходились у ПрАТ «СГ «ТАС», та були отримані ним вже після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення.

В той же час, наголошує, що дані докази мають важливе значення для встановлення всіх обставин справи та підтвердження обґрунтованості позовних вимог.

Просив суд, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що 30 грудня 2022 року о 08 год 20 хв в м. Ірпінь, по вул. Мінеральна, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Соборною, не надав переваги в русі автомобілю Man TGA 26.463, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення, внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Зазначені обставини підтверджуються постановою Ірпінського міського суду Київської області від 09 лютого 2023 року у справі №367/750/23, якою водія ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

В результаті зазначеного ДТП було пошкоджено транспортний засіб Man TGA 26.463, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу. Підтвердження отриманих автомобілем пошкоджень підтверджується копією схеми місця ДТП до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 334235, в якому зафіксовано пошкодження, отримані автомобілями учасників ДТП.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , на момент ДТП, була застрахована в АТ «СГ «ТАС», що підтверджується копією полісу № АТ/2341775 від 30 червня 2022 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Позивач вказує, що відновлюваний ремонт пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля Man TGA 26.463 було здійснено ним за власний кошт, на підтвердження чого надав копію наряда-замовлення № Н2401-23/1 від 24 січня 2023 року, копію рахунку на оплату № 8 від 24.01.2023 року, де зазначено загальну вартість робіт 75280 грн., копію акту № А 2701-23/1 здачі-прийняття робіт від 27 січня 2023 року.

Виплачена позивачу 13 лютого 2023 року АТ «СГ «ТАС» сума страхового відшкодування внаслідок ДТП склала 45704 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що вартість відновлювального ремонту, на яку посилається позивач, включає лише відновлення пошкоджень, отриманих в результаті ДТП, яка сталася з вини відповідача.

З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникання цивільних прав та обов`язків є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до частин 1,2 ст. 1187 цього Кодексу, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до п. 14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК.

Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту.

За загальним принципом, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (ч. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування»).

Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Одночасно за положеннями ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що «…Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20))».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (провадження №14-95цс20) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Отже, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст. 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст. 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку підстави для покладення відповідальності на страхувальника відсутні».

Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 641/10491/15-ц (провадження № 61-12709св21).

Також у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що норми яка б визначала особливості відповідальності осіб, які застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».

Як вбачається з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , на момент ДТП, була застрахована в АТ «СГ «ТАС», ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну 130000 грн.

Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки позивачем не було надано доказів того, яким чином АТ «СГ «ТАС`було здійснено розрахунок страхового відшкодування саме на суму 45704 грн., як і не надано суду відомостей щодо того, чому страховик відповідача не здійснив виплату страхового відшкодування в повному обсязі в розмірі 75280 грн.

Зважаючи на вищевикладене, для покладення на відповідача обов`язку відшкодування позивачу шкоди в порядку регресу, останній мав б надати до суду належні та допустимі докази різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В той же час жодної з вищеперерахованих обставин належним чином в ході розгляду справи доведено не було, оскільки до суду не було представлено належних та допустимих доказів розміру різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яку повинен сплатити відповідач. Судом першої інстанції в повній мірі та належним чином було досліджено усі представлені з цього приводу до суду докази, їм була дана належна детальна оцінка, за результатами чого суд прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст.83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Статтею 367 ЦПК України, визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що наданий ОСОБА_1 апеляційному суду звіт №41975 з додатками не було подано до суду першої інстанції.

Позивача не надав суду апеляційної інстанції доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а тому вищевказанийзвіт не приймається апеляційним судом відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба