Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" серпня 2024 р. смт Тиврів 145/1318/24

2-о/145/71/2024

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

при секретарі Крикливій М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тиврів цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України,

встановив :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Бердянськ Запорізької області, громадянин України, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на тимчасово окупованій території України, в с. Старопетрівка Бердянського району Запорізької області.

Заяву мотивовано тим, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , і більшу частину життя проживала із сім`єю за тією адресою. У зв`язку із збройною агресією проти держави Україна була змушена переїхати і на даний час отримала статус внутрішньо переміщеної особи та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Старопетрівка Бердянського району Запорізької області (на тимчасово окупованій території України) помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був її батьком.

Факт його смерті було засвідчено свідоцтвом про смерть російської федерації НОМЕР_1 від 22.12.2023, виданим на підставі лікарського свідоцтва про смерть № 0 від 22.12.2023, виданим Сімферопольським районним відділом РАГС міністерства юстиції республіки Крим і довідкою про смерть № С-13862 від 22.12.2023, видана Сімферопольським районним відділом ЗАГС № 3 Департамента ЗАГС міністерства юстиції республіки Крим. Його поховання здійснено в м.Бердянськ Бердянського району Запорізької області.

Отримати свідоцтво про смерть на ім`я батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Старопетрівка Бердянського району Запорізької області, державного зразка не має можливості, оскільки органи ДРАЦС України тимчасово не здійснюють свої повноваження на тимчасово окупованій території України, а документи, які вона отримала на тимчасово окупованій території України, є недійсними.

Встановити факт та врегулювати дані відносини іншим шляхом неможливо, тому вона змушена звернутися до суду з даною заявою, оскільки від встановлення даного факту залежить отримання нею в органах ДРАЦС свідоцтва про смерть державного зразка, на підставі якого виникатимуть інші правові наслідки, пов`язані із смертю її батька.

Просить встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Бердянськ Запорізької області, громадянин України, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на тимчасово окупованій території України, в с.Старопетрівка Бердянського району Запорізької області. Рішення в даній справі допустити до негайного виконання.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явилася, подала суду заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутності, заявлені вимоги підтримує, просить їх задоволити з підстав, викладених у заяві.

Представник заінтересованої особи Тиврівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області подав заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності за наявними в суді матеріалами, відповідно до норм чинного законодавства України.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Заявник ОСОБА_1 є дочкою померлого ОСОБА_2 , а тому є уповноваженою особою для звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті.

Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Судом встановлено, що Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 22.12.2023 Сімферопільським районним відділом ЗАГС №3 Департамента ЗАГС Міністерства юстиції Республіки Крим (99100031) на підставі лікарського свідоцтва про смерть № 0 від 22.12.2023, ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Старопетровка Бердянського району Запорізької області помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом; будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків.

Однак свідоцтво про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 , видане 22.12.21 Сімферопільським районним відділом ЗАГС №3 Департамента ЗАГС Міністерства юстиції Республіки Крим, не створює правових наслідків.

Разом з тим, оцінюючи надані заявником докази, суд враховує те, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації особою своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу про смерть особи, виданого закладом, що знаходиться на окупованій території, як доказу, оскільки розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.

На підставі вищевикладеного, суд вважає факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановленим.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 10, 76-82, 89, 263, 264, 265, 268, 273, 315, 317, 319, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Заяву задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Бердянськ Запорізької області, громадянин України, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України, в с.Старопетрівка Бердянського району Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 13 серпня 2024 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подано протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя Ратушняк І. О.