Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2024 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

за участю: представника відповідача - адвоката Поліщук М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2022 р. позивач ГУ ПФУ в м.Києві звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти (пенсію) у сумі 20 323,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві з 29.12.2006 р. по 31.12.2021 р. перебував громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та отримувала пенсію за вислугу років призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.Згідно статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби. Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації країни та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, служби Судової охорони, органів І підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсії на час їх служби припиняється.Частиною третьою статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийняття на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом кладення нового контракту на проходження військової служби, до Збройних Сил України, інших творених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення «лата пенсій не припиняється.Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві з 10.11.2021 припинено виплату пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з набуттям чинності змін до Закону і частині поширення його дії на осіб, які перебувають на службі в Національному антикорупційному бюро України.У зв`язку із зазначеним, у громадянина ОСОБА_1 утворилась переплата пенсії за період з 10.11.2021 р. по 31.12.2021 р. в розмірі 20323 грн. 10 коп.З метою досудового врегулювання питання щодо відшкодування надміру виплачених коштів в умі 20323 грн 10 коп. Головним управлінням Пенсійного фонду України на адресу ОСОБА_1 було направлено листи № 2600-0505-8/15964 від 28.01.2022 та № 2600-0505-8/108069 ід 31.08.2022 з вимогою добровільного внесення коштів, проте листи відповідачем проігноровано та у добровільному порядку бюджетні кошти у розмірі 20323 грн 10 коп. відповідачем повернуті не були.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу справі від 20.12.2022 р. матеріали вищевказаного позову передані для розгляду судді Лещенко О.В.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 28.12.2022 р. з призначенням розгляду за правилами загального позовного провадження (суддя Лещенко О.В.).

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 16.02.2023 р. (головуючий - суддя Лещенко О.В.) матеріали вищевказаної позовної заяви передані для розгляду за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20.04.2023 р. матеріали вищевказаної позовної заяви передані для розгляду за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 23.05.2023 року справа передана для розгляду судді Скрипник О.Г.

В червні 2023 р. представником відповідача - адвокатом Поліщук М.І. подано відзив, в якому сторона відповідача просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що30.11.2021 року, на виконання ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» було направлено до ГУ ПФУ в м. Києві повідомлення про те, що його поновлено на службі до внесення змін Закону №2262-ХП, а саме ще з 06.08.2015 року (тобто під час дії редакції закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та яких інших осіб»), тому вважає, що обмеження його прав не повинно відбутися, у зв`язку із змінами до Закону №2262 відповідно до ст. 58 Конституції України зазначає: «Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи». Тому в діях відповідача не вбачається недобросовісності. Відповідно до наказу Міністра оборони України від 22.12.2006 №0125Р позивача звільнено в запас за пунктом 67 підпункту «б» за станом здоров`я, вислуга років календарна 22 роки 06 міс., пільгова - 24 роки 04 міс., наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2006 №0270 відповідача виключено із списків особового спаду військової частини НОМЕР_1 . Відповідач набув право на пенсію за вислугу років у 2006 році відповідно до закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон України № 2262-ХІІ).2006 року відповідачу призначено військову пенсію, він перебуває на обліку Головному управлінні ПФУ в місті Києві. Відповідачу виплачувалася пенсія з грудня 2006 року по листопад 2021 року. Відповідача повторно було призвано на службу у 2015 році розпорядженням директора Національного антикорупційного бюро України від 06 серпня 015 року №39-р відповідача призначено на посаду начальника відділу, як такий, що пройшов за конкурсом.Відповідно до частини другої статті 2 Закону №2262-ХІІ (із змінами, прийнятими Законом від 19.10.2021 №1810-ІХ, які набули чинності з 10.11.2021 року) частину руту статті 2 доповнено словами «Національне антикорупційне бюро України». Таким чином, з 11.10.2021 діє норма частини 2 статті 2 Закону №2262-ХІІ відповідно до якої передбачено, що «пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які втримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Національного антикорупційного бюро України, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільнені із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення. Тобто з 10.11.2021 року дія норми ч.2 ст. ст. 2 закону № 2262-ХІІ поширюється на осіб начальницького та рядового складу НАБУ, які повторно приймаються на службу На цих осіб застосовується обмежувальна дія закону № 2262-ХІІ стосовно того, що виплата пенсій на час їх служби припиняється. Таким чином, внаслідок дій позивача - ГУ ПФУ в м. Києві щодо припинення виплат - пенсіонеру відбулося суттєво звуження змісту та обсяг прав відповідача на соціальний захист, як військового пенсіонера, зокрема, права на отримання нарахованої пенсії після звільнення з військової служби, в зв`язку з тим, що повторний призов на його службу відбувся до внесення змін до закону, а саме ще у 2015 році. Відповідач вважає, що зазначені дії позивача є протиправними.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 18.01.2024 року справа передана для розгляду судді Ларіоновій Н.М.

Ухвалою від 23.01.2024 р. справа прийнята до провадження з призначенням судового розгляду з викликом сторін у справі.

В травні 2024 р. представником відповідача - адвокатом Поліщук М.І. подано додаткові пояснення, в яких зазначає, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2023 р. (справа № 640/4069/22) визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 10.11.2021 р., та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію, починаючи з 10.11.2021р. У зв`язку з чим просила відмовити у позову.

В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності та задоволення позову в повному обсязі.

Представник відповідача - адвокат Поліщук М.І. в судовому засіданні заперечувала щодо позовних вимог позивача, просила відмовити з підстав, наведених у відзиві; надала пояснення, аналогічні викладеним у письмовому вигляді.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII).

Згідно ст. 2 Закону №2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, служби Судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється.

В матеріалах справи міститься Атестат про зняття ОСОБА_1 з обліку та припинення виплати йому пенсії, у зв`язку з поновленням на службі, відповідно до витягу з Розпорядження №39-р від 06.08.2015 року про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника відділу Національного антикорупційного бюро України з 06 серпня 2015 року, як такого, що пройшов за конкурсом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вказує, що у період з 10.11.2021 р. по 31.12.2021 р. було здійснено надміру виплачених коштів (пенсії) у розмірі 20323,10 грн.

При цьому, відповідач у своєму відзиві зазначає та надає суду повідомлення від 30.11.2021р., яке направлене на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Зазначене повідомлення до пенсійного органу відповідач направив дотримуючись ст. 60 Закону №2262-XII відповідно до якої передбачено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

Крім того, в своєму повідомленні відповідач зазначив, що зміни до частини 2 статті 2 Закону №2262-XII, які вступили в силу з 10.11.2021 року, не стосуються його у припиненні виплати пенсії, оскільки відповідача поновлено на службі до внесення змін до Закону №2262-XII, а саме ще з 06.08.2015 року (тобто під час дії редакції Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»), тому він вважає, що обмеження його прав у виплаті пенсії не повинно відбутися відповідно до ст. 58 Конституції України відповідно до якої визначено, що «закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи» та з урахуванням ст. 22 Конституції України, якою зазначено, що та відповідно до при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

А відтак суд приходить до висновку, що в діях відповідача не вбачається недобросовісності.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2023 р. (справа № 640/4069/22) визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 10.11.2021 р., та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію, починаючи з 10.11.2021р.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презумуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи.

У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер"їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Задля врегулювання спору мирним шляхом позивач направив відповідачу лист з пропозицією добровільно відшкодувати надмірно виплачені кошти.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону №2262-XII пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, відповідно до якої не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Тобто, поверненню підлягають кошти, якщо їх виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату або ж у разі недобросовісності з боку набувача.

За відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, такі кошти поверненню не підлягають.

Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 22.01.2014 року у справі №6-151цс13, від 02.07.2014 року у справі №6-91цс14, від 25.10.2018 року у справі №495/196/17 (провадження №61-25598св18), від 17.07.2019 року у справі №489/210/17 (провадження №61-27560св18), яка з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватись судом.

Згідно з ч. 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.

Отже, механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через його зловживання.

Зазначене узгоджується з правовими позиціями викладеними у постановах Верховного Суду від 31.01.2019 (справа №554/6495/17-ц), від 31.10.2019 (справа №607/657/17) та від 20.03.2019 (справа №345/1493/17-ц).

Такі ж висновки містяться у рішеннях ЄСПЛ у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії».

З матеріалів справи вбачається, що відповідача було поновлено на службі, у зв`язку із чим позивач здійснив надміру виплачених коштів (пенсії) за період з 10.11.2021 по 31.12.2021 у розмірі 19 404,82 грн.

Підстави та механізм утримання надміру виплачених сум пенсій встановлено статтею 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за приписом якої суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що зобов`язання з повернення надміру виплачених пенсій виникають лише при наявності однієї з трьох умов, а саме: рахункової помилки з боку платника пенсії, недобросовісності з боку набувача, подання страхувальником недостовірних даних.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи, що виплата відповідачу пенсії була проведена органом Пенсійного фонду України добровільно, при цьому фактів недобросовісності з боку відповідача або подання страхувальником недостовірних даних судом не встановлено, а тому передбачені законом підстави для повернення безпідставно виплаченої пенсії відсутні.

За нормами чч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, оцінивши докази, подані сторонами, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позов Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів не підлягає задоволенню.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню відповідачем не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, ст. 1212, 1215 ЦК України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суд

В И Р І Ш И В :

В позові Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повненайменуваннясторін у справі:

Позивач - Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві (місцезнаходження: 04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, буд.16; );

Відпровідач - ОСОБА_1 (зареєстроване місцепроживання: АДРЕСА_1 , в/ч; фактичне місцепроживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя Н. М. Ларіонова