Справа № 334/5626/24
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

12 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Вайнраух Л.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на утриманні малолітніх дітей, подану в порядку окремого провадження, -

ВСТАНОВИЛА:

10.07.2024 представник заявника адвокат Коноваленко О.Ю. за допомогою системи «Електронний суд» в інтересах заявника звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя із зазначеною заявою, за змістом якої просить встановити факт, який має юридичне значення, а саме, що заявник виховує та утримує неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 16.07.2024 матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту утримання малолітніх дітей, направлено до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю на підставі п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України.

Справа 06.08.2024 на підставі протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 05.08.2024 передана в провадження судді Вайнраух Л.А.

Ознайомившись із заявою та доданими до неї матеріалами, суддею встановлено підстави для відмови у відкритті провадження за цією заявою, враховуючи таке.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Розглядаючи питання про відкриття провадження у даній справі, встановлено, що заявник в обґрунтування заяви зазначає, що її подання обумовлене захистом прав та інтересів дітей, а також заявника, як особи, яка займається вихованням та утриманням дітей, задля уникнення суперечностей при визначенні даного факту зі сторони органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших фізичних та юридичних осіб, для вирішення інших питань, пов`язаних із вихованням дітей: навчанням, лікуванням, відпочинком. Заявник наголошує, що розглянути дане питання в позасудовому порядку не є можливим.

Крім того, як випливає зі змісту заяви, ОСОБА_1 також приймає участь у вихованні свого сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якого стягнуто аліменти в порядку наказного провадження, заборгованості зі сплати аліментів не має.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За змістом ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно із ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення:

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такий правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19, від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17.

Отже, існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Якщо факт, що має юридичне значення, підлягає встановленню в позасудовому порядку, особа має використати такий порядок.

Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку адміністративного судочинства (схожі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19, від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2598/16-ц, від 18 січня2024 року у справі № 560/17953/21).

Таким чином, судовий порядок встановлення факту, що має юридичне значення, використовується лише у випадку, коли чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку його встановлення.

Крім того, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Згідно зі ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, серед іншого, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим конкретною статтею про зміст заяви.

Так, вредставник заявника вважає, що факт, який він просить встановити в судовому порядку, породжує юридичні наслідки для заявника ОСОБА_1 .

Проте, суддя дійшла висновку про те, що метою встановлення даного факту є наслідки, які виникнуть не власне заявника, а для дітей та дружини. Від встановлення факту, про який просить заявник, не залежить, на переконання суду, виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав саме заявника. Доказів протилежного суду не надано та про їх наявність не зазначено.

Сторона заявника зазначає, що ОСОБА_1 перебуває у шлюбі із заінтересованою особою, зареєстрованому 01.06.2024, мешкає разом із дружиною та її двома дітьми. Проте, будь-які дії щодо дітей повноважні вчиняти саме батьки або усиновлювачі дітей, відповідно, заінтересована особа - матір дітей ОСОБА_2 не позбавлена права самостійно врегульовувати питання, пов`язані із їх вихованням.

Натомість, саме по собі встановлення судом факту утримання дітей особою, яка не є їх батьком, не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаних фактів не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього.

Так, як вбачається з матеріалів справи, з біологічного батька дітей стягнуто аліменти в судовому порядку, батьківських прав він не позбавлений.

Згідно з ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Так, зазначені заявником обставини дають суду підстави вважати, що вимога заявника фактично спрямована на невизнання, оспорювання батьківських прав ОСОБА_6 , зокрема, щодо утримання його дітей, а такі вимоги мають вирішуватися виключно у позовному провадженні.

Представник заявника також зазначає, що батько дітей не сплачує аліменти, існує заборгованість по аліментам, тому його довіритель самостійно їх утримує. Проте, суддя акцентує увагу на тому, що відповідно до норм Сімейного кодексу України обов`язок утримання дітей лежить саме на їхніх батьках. Заявник не є усиновлювачем дітей заінтересованої особи від попереднього шлюбу. Так, у разі виникнення спору між батьками щодо виконання обов`язку утримання дітей, такий спір вирішується судом.

Таким чином, у даному випадку фактично існує й спір про право щодо заборгованості по аліментам, який виник у матері дітей з їх батьком.

Отже, за встановлених обставин, є недопустимим ініціювання окремого провадження з метою оцінки обставин, які мають становити предмет доказування у позовному провадженні.

Суддя наголошує, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин, зокрема, що стосується виконання заявником військового обов`язку, у тому числі й щодо звільнення від проходження військової служби згідно ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Крім того, лише за умов дотримання заявником позасудового порядку встановлення факту перебування дітей на утриманні та вичерпання таких можливостей, заявник не позбавлений права в подальшому обирати належний захист своїх прав, у тому числі і судовий, проте не шляхом встановлення цього юридичного факту.

Підтвердженням того факту, що дитина знаходиться на утриманні одного з батьків або опікуна, є довідка, видана органом місцевого самоврядування через центр надання адміністративних послуг за місцем проживання заявника. Існує чітко визначена процедура отримання такої довідки, рішення про видачу якої не відноситься до повноважень суду.

Крім того, на переконання суду, встановлення заявленого факту, в свою чергу, може призвести до виникнення спору із відповідним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, пов`язаного зі звільненням заявника від проходження військової служби.

З огляду на вказане, суддя вважає, що із зазначених заявником у заяві обставин та мети встановлення факту, вбачається, що існує спір про право, а відтак, суддя приходить до висновку про відмову у відкритті провадження, роз`яснивши право на звернення до суду в порядку загального позовного провадження.

Керуючись ст. 3, 258-260, 293-294, 315, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на утриманні малолітніх дітей, поданою в порядку окремого провадження.

Копію ухвали надіслати заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому ст. 272 ЦПК України, разом із доданими матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня її вручення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала суду складена та підписана 12.08.2024.

Суддя Л.А. Вайнраух