У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.08.2024 Справа №607/17070/24 Провадження №2-з/607/77/2024

місто Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Герчаківська О. Я., ознайомившись із заявою представника позивачки ОСОБА_1 , адвоката Боднарчука Андрія Михайловичапро забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_7 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Березій Зінаїди Анатоліївни, приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Мединської Анжели Володимирівни про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання договору дарування недійсним із застосуванням наслідків недійсності шляхом витребування майна із чужого незаконного володіння та відшкодування завданих збитків,

В С Т А Н О В И Л А :

09 серпня 2024 року суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відкрито провадження у цивільній справі № 607/17070/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_7 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Березій Зінаїди Анатоліївни, приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Мединської Анжели Володимирівни про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання договору дарування недійсним із застосуванням наслідків недійсності шляхом витребування майна із чужого незаконного володіння та відшкодування завданих збитків.

08 серпня 2024 представник позивачки ОСОБА_1 , адвокат Боднарчук А. М. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову (зареєстровано судом 09 серпня 2024 року), у якій просив:

-забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_4 , та будь-яким особам вчиняти дії щодо входження в квартиру за адресою: квартира АДРЕСА_1 , та вчиняти будь-які дії (розпорядження, користування, зберігання) відносно майна, що знаходяться у вказаній квартирі;

-заборонити ОСОБА_4 та будь-яким особам вчиняти дії щодо виселення з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до вирішення судом даної справи по суті;

-встановити заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким реєстраційним службам, державним реєстраторам, особам, які мають доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приймати будь-які рішення і здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно реєстрації/перереєстрації права власності щодо нерухомого майна на квартирн АДРЕСА_1 ;

-накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданої заяви заявником зазначено, що в провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_7 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Березій З. А., приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Мединської А. В. про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання договору дарування недійсним із застосуванням наслідків недійсності шляхом витребування майна із чужого незаконного володіння та відшкодування завданих збитків.

Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним: 27 серпня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошей (надалі - Договір позики). Даний Договір позики посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З. А. та зареєстровано в реєстрі за № 3419. 3a цим договором ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 кошти в сумі 557 000 грн (п`ятсот п`ятдесят сім тисяч гривень, еквівалентом 22 200 доларів США) для лікування ОСОБА_1 . В якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір іпокети від 27 серпня 2019 року (надалі - Договір іпотеки). Даний договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З. А. та зареєстровано в реєстрі за № 3419. Предметом іпотеки стала квартира АДРЕСА_1 (надалі - Предмет іпотеки). Власником даної квартири являється ОСОБА_2 та у відповідності до ст. 60, 61 СК України, це майно є спільною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Незважаючи на відсутність обов`язку сплати відсотків за договором, ОСОБА_3 вимагав щомісячної сплати 4% від загальної суми позичених грошей. В результаті, за період з вересня 2019 року по червень 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплатили ОСОБА_3 еквівалент 19 300 доларів США.

В травні 2022 року ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_2 для того, щоб не виплачувати 4% від позики (880 доларів США в гривнях по відповідному курсу), переписати квартиру на ОСОБА_6 і проживати в цій квартирі без обмеження строку до повного погашення позики. В день переоформлення квартири ОСОБА_8 заявив, що додатково ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повинні сплачувати за оренду квартири 10 000,00 грн щомісяця, обґрунтувавши це тим, що квартира знаходиться в гарному місці.

За період з червня 2022 року по січень 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щомісяця сплачувалося 10 000,00 грн, що становить в cyмi 200 000,00 грн, та еквівалентно - 5 500 доларів США зa курсом HБУ. Загальна сума оплат на користь ОСОБА_8 за період 3 вересня 2019 року по січень 2024 року становить приблизно 24 800,00 доларів США.

Проте з жовтня 2023 року на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почалися погрози про примусове виселення, про розправу та вимагання коштів. Сума вимоги ОСОБА_8 становить на теперішній час 35 000,00 доларів США.

01 липня 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З. А. та зареєстровано в реєстрі за № 4270. ОСОБА_3 обманним шляхом та шляхом тиску та примусу отримав у власність квартиру АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу даної кваритири по суті є фраудаторним правочином.

08 квітня 2023 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 . Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мединською А. В. та зареєстровано в реєстрі за № 762.

Позивач у позовній заяві просить суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , від 01 липня 2022 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З. А. та зареєстровано в реєстрі за № 4270;

- визнати недійсним договір дарування від 08 квітня 2023 року, який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мединською А. В. та зареєстровано в реєстрі за № 762;

- витребувати квартиру АДРЕСА_1 , із незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 оплачених коштів за оренду квартири в сумі 200 000 грн;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 оплачених коштів за кредитним договором в сумі 19 300 доларів США, що по курсу на 16 березня 2024 року 38,5 грн, становить 743 050 грн;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду під час незаконного виселення в сумі 216 934,34 грн;

- стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в сумі 200 000 грн.

26 березня 2024 року, приблизно в 10 год 15 хвилин у двері помешкання квартири АДРЕСА_1 , постукали невідомі люди, які представились працівниками поліції. До помешкання увійшли двоє осіб у формі поліцейських, які не представились, але вимагали від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покинути приміщення. ОСОБА_9 вибила на кухні вікно, викидала рухоме майно з кухні і кімнат, чим завдала шкоди позивачці і її сім`ї. Крім того, була спроба виселити ОСОБА_2 та її чоловіка із спірної квартири в незаконний спосіб (без рішення суду).

Викладені факти вказують на те, що існує реальна загроза того, що під час розгляду даної справи у суді ОСОБА_4 можуть бути вчинені дії щодо знищення, пошкодження чи інші протиправні дії щодо рухомого майна позивачки. У зв`язку з чим існує нагальна потреба забезпечити позов ОСОБА_1 , адже невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у майбутньому.

Вирішуючи по суті заяву про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 212/7106/21 вказано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Так, судом відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_7 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Березій З. А., приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Мединської А. В. про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання договору дарування недійсним із застосуванням наслідків недійсності шляхом витребування майна із чужого незаконного володіння та відшкодування завданих збитків.

Отже, між сторонами реально існує спір про право власності на майно, про розмір завданого матеріального збитку і моральної шкоди.

Водночас, за змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового

рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Інститут забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

В силу частини 3 статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Окрім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі № 726/822/21.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 08 травня 2019 року у справі № 487/7097/18 та від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Вказане вище нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 , на яке проситьнакласти арешт та заборону вчинення дій, є предметом позову у справі № 607/17070/24, щодо нього вчинялися спірні правочини, позивачка просить його витребувати.

Отож, проаналізувавши матеріали справи та доводи заяви про забезпечення позову, враховуючи те, що між сторонами існує спір провизнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання договору дарування недійсним із застосуванням наслідків недійсності шляхом витребування майна із чужого незаконного володіння та відшкодування завданих збитків, суд доходить до висновку про наявність підстав для накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , а також встановлення заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким реєстраційним службам, державним реєстраторам, особам, які мають доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приймати будь-які рішення і здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно реєстрації/перереєстрації права власності щодо нерухомого майна - квартирн АДРЕСА_1 .

Суд вважає, що невжиття саме таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулися з позовом до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, суд дотримується принципів співмірності та пропорційності застосування заходів забезпечення позову, які полягають в дотриманні балансу вимог позивача з можливими негативними наслідками для відповідачів.

ОСОБА_4 на час вирішення заяви є власником нерухомого майна за вищевказаною адресою, а тому накладення арешту наквартиру АДРЕСА_1 , а також встановлення заборони відчуження на це майно не обмежує її у праві володіти і користуватися цією нерухомістю.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та те, що невжиття цих заходів призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З поданої адвокатом Боднарчуком А. М. заяви не вбачається наявність реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів, як і ймовірність ускладнення виконання судового рішення у разі задоволення позову при невжитті таких заходівяк: заборона ОСОБА_4 , будь-яким особам вчиняти дії щодо входження в квартиру за адресою: квартира АДРЕСА_1 , та вчиняти будь-які дії (розпорядження, користування, зберігання) відносно майна, що знаходяться у вказаній квартирі; заборона ОСОБА_4 , будь-яким особам вчиняти дії щодо виселення з квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до вирішення судом даної справи по суті.

З матеріалів справи слідує, що спірне майно належить відповідачці ОСОБА_4 , а відтак, до встановлення рішенням суду зворотного, остання має право входити до належної їй квартири, та за умови, накладення арешту та заборони вчинення дій щодо цього майна, володіти та користуватися ним, а відтак вимоги заяви про забезпечення позову в цій частині є необґрунтованими, суд не вирішує виниклий спір шляхом забезпечення позову.

Сторона позивача жодним чином не доводить, як обмеження прав на даний час законного власника ОСОБА_4 , може вплинути на виконання рішення суду у справі, де предметом позовних вимог є визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання договору дарування недійсним із застосуванням наслідків недійсності шляхом витребування майна із чужого незаконного володіння та відшкодування завданих збитків.

Обов`язок доведення обставин, які б указували на необхідність вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на позивача відповідно до положень статті 81 ЦПК України, а оцінка доказів, наданих позивачем, є компетенцією суду.

Суд, компетентний з розгляду справи № 607/17070/24, не зобов`язаний забезпечувати виконання рішення «наперед», оскільки презумпція правомірності оспорбюваних правочинів не спростована.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19).

Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року в справі № 755/5333/20 вказав, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести, але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову, а також спроможну вірогідність саме таких обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд не вбачає підстав для застосування таких заходів забезпечення позову, як заборона ОСОБА_4 , будь-яким особам вчиняти дії щодо входження в квартиру за адресою: квартира АДРЕСА_1 , та вчиняти будь-які дії (розпорядження, користування, зберігання) відносно майна, що знаходяться у вказаній квартирі, а також заборона ОСОБА_4 , будь-яким особам вчиняти дії щодо виселення з квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до вирішення судом даної справи по суті, та зваживши на презумпцію правомірності правочинів, дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині її вимог.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

П О С Т А Н О В И Л А :

Заяву представника позивачки ОСОБА_1 , адвоката Боднарчука Андрія Михайловичапро забезпечення позову у цивільній справі № 607/17070/24 - задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , а також встановити заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким реєстраційним службам, державним реєстраторам, особам, які мають доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приймати будь-які рішення і здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно реєстрації/перереєстрації права власності щодо цього нерухомого майна.

У задоволенні інших вимог заяви - відмовити.

Копію ухвали про забезпечення позову надіслати учасникам справи, Тернопільському відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Острозького, 14, м. Тернопіль, 46002, ), та Управлінню державної реєстрації Тернопільської міської ради (бульвар Тараса Шевченка, 3, 1 поверх, м. Тернопіль, 46001, ІНФОРМАЦІЯ_1 ), для негайного виконання.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Паспорт Серія НОМЕР_1 , виданий Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 06 квітня 1999 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , телефон: НОМЕР_3 ;

Відповідачі:

ОСОБА_2 , Паспорт НОМЕР_4 , виданий Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 25 грудня 2007 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_3 , Паспорт Серія НОМЕР_6 , виданий Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 05 серпня 2003 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_8 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_10 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_7 , Паспорт Серія НОМЕР_11 , виданий Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 28 грудня 2004 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_12 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , телефон: НОМЕР_13 ;

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів:

Приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Березій Зінаїда Анатоліївна, адреса місця знаходження: Тернопільська область, Тернопільський район, місто Тернопіль, вулиця Київська, будинок 2, поштовий індекс: 46016, телефон: НОМЕР_14; електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

Приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Мединська Анжела Володимирівна, адреса місця знаходження: Тернопільська область, Тернопільський район, місто Тернопіль, вулиця Шашкевича, будинок 11, приміщення 44, поштовий індекс: 46008, телефон: НОМЕР_15; електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_4

Суддя Тернопільського міськрайонного суду

Тернопільської області О. Я. Герчаківська