РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/4231/23

Провадження № 22-ц/4815/764/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання - Андрошулік І.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог

щодо предмета спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської

міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_2 - адвокатом Ляшком Дмитром Володимировичем на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 квітня 2024 року (ухвалене у складі судді Гордійчук І.О.; повний текст рішення виготовлено 19 квітня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дітей, -

в с т а н о в и в :

09 березня 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дітей.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які просить залишити проживати з ним.

Відповідачка ОСОБА_2 неналежно виконує свої батьківські обов`язки, не здійснює догляд за дітьми, вчиняє дії всупереч інтересам дітей.

Хоча місце проживання дітей зареєстроване за однією адресою з мамою, діти проживають переважно з ним.

ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями, діти лишаються без догляду, він змушений забирати дітей, навіть у нічний час, відповідачка не виходить на зв`язок та не відчиняє двері квартири, де перебувають його малолітні діти. Через такі дії ОСОБА_2 він неодноразово викликав поліцію. ОСОБА_2 притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

На даний час він приймає участь в утриманні і вихованні дітей.

Діти більше часу проводять саме з ним, забезпечує дітей всім необхідним, в діток створені належні умови для проживання та відпочинку, він відводить та забирає їх з садочку.

Проти спілкування дітей з матір`ю він ніколи не заперечував.

Просив суд визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем його проживання.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визначення місця проживання дітей задоволено.

Визначено місце проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення мотивовано тим, що визначення місця проживання дітей з батьком відповідатиме якнайкращим інтересам дітей, їх стану здоров`я, не порушуючи їх звичних умов проживання.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Ляшко Дмитро Володимирович оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що відповідачка самостійно займалася вихованням та утриманням дітей, фактично з народження.

Позивач залишив дітей з матір`ю, та переїхав жити до своїх батьків. В 2020 році відповідачка самостійно придбала квартиру у місті Рівне, куди переїхала з дітьми.

За місцем проживання діти відвідують дитячий садочок, мають постійних друзів, коло інтересів, тощо. Дітям створено належні умови для навчання, життя та розвитку.

Характеризуючи участь сторін у вихованні дітей, слід пояснити, що між ними існує певна згода стосовно того, що обоє батьків повинні бачитися з дітьми та брати участь у їхньому вихованні та утриманні, що власне відповідає потребам та інтересам дітей.

Відповідачка офіційно працевлаштована та має чіткий графік роботи. Натомість позивач, як приватний підприємець, має вільніший графік зайнятості, тож часто опікується дітьми в робочий час. Інколи забирає дітей з дитячого садочка, проводить з ними час, зокрема у місті Здолбунів.

Сторони спору не заперечували і того, що з початком військової агресії, за їхньою спільною згодою, діти багато часу проводили у позивача, у місті Здолбунів, в приватному будинку (що обґрунтовувалося цілями безпеки, зручності, спокійнішим перенесенням дітьми повітряних тривог, зменшенням хвилювань, тощо).

Пояснює, що починаючи з 20.11.2006 року відповіжачка офіційно працевлаштована в ДП "Фільман ГмбХ" на посаді старший продавець-консультант, є завідуючою магазину оптики. До дисциплінарної відповідальності не притягувалася. За місцем роботи характеризується позитивно. Має стабільний дохід. Жодних адміністративних матеріалів відносно неї за фактом появи на робочому місці або ж у громадських місцях у стані сп`яніння ніколи не складали. На обліку в наркологічному диспансері вона не перебуває.

Епізодична фіксація фактів перебування у стані сп`яніння у своєму помешканні, як підстава для притягнення до адміністративної відповідальності не характеризує її як особу, яка не здатна забезпечити належне утримання та виховання дітей, має залежність, чи є поганою матір`ю.

Жодних обставин, які б створювали реальну небезпеку для життя та здоров`я дітей, або ж які б суперечили інтересам дітей, в рамках даної справи не встановлено.

Наведені позивачем обставини вважає недостатніми для ухвалення рішення про зміну місця проживання дітей. Вважає, що це не відповідатиме їхнім інтересам. Переїзд може негативно вплинути на них, адже пов`язаний із зміною дитячого садочку, втратою звичного оточення та друзів, істотними змінами умов життя, обмеження часу спілкування з матір`ю, з якою вони проживають з дня їхнього народження. Крім того, мова йде про дівчат, які потребують перш за все материнської турботи, розуміння, підтримки. Відповідач хоча і намагається надати її в силу своїх вмінь, однак не здатний замінити матір.

Як вбачається з висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради, який наданий зокрема на підставі проведення працівниками служби бесід з дітьми, в присутності батька, під час яких діти виявили бажання залишатися саме з батьком, і характеризували маму з негативної сторони.

Проте, слід врахувати, що описані пояснення були надані 6-тирічними дітьми, в присутності батька, за відсутності їхньої матері. На момент проведення опитування діти певний час проживали саме в батька, у місті Здолбунів, та піддавалися впливу позивача та його матері.

Представник служби не зміг заперечити і того факту, що пізніше, коли діти приходили до служби вже з матір`ю, під час бесіди діти просили залишити їх проживати вже з нею та надавали зовсім інші пояснення.

Під час судового розгляду було допитано психолога, яка підтвердила, що за наслідками спілкування з дітьми, за умов відсутності батьків, встановила, що значущими для дітей є мама та тато, а відповідно виокремити провідну роль одного з батьків не можливо.

Окрім того, у судовому засіданні представник Органу опіки пояснила, що наданий суду висновок органу опіки фактично не є єдиним. Зокрема, початково, за наслідками спілкування з дітьми та дослідження умов життя сторін орган опіки вважав за доцільне залишити дітей проживати з матір`ю.

Однак, оскільки позивач оскаржив такий висновок та вимагав його переглянути, а за цей період відносно матері було складено нову постанову про її притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 184 КУпАП, місце проживання дітей було рекомендовано визначити разом з батьком.

За вказаних обставин висновок мав би оцінюватися судом більш критично, з врахуванням інших доказів та встановлених судом обставин. Слід зауважити і те, що до висновку органу опіки не додано документів, на підставі яких зроблено такий висновок, зокрема акта обстеження умов життя позивача, висновків спеціалістів, консультацій психологів, тощо.

Судом першої інстанції визначено місце проживання двох малолітніх дітей з батьком, однак у рішенні суду не вказана конкретна адреса, за якою буде визначено це місце проживання дітей. Ці обставини свідчать про невизначенність рішення суду, неможливість його фактичного виконання, неможливість здійснення у майбутньому контролю відповідного органу опіки та піклування, можливої зміни місця проживання та маніпулювання обставинами.

Просить суд скасувати оскражуване рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

01 липня 2024 року ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність оскаржуваного рішення.

Вказує, що ОСОБА_2 неналежно виконує свої батьківські обов`язки, оскільки зловживає алкоголем. Не здійснює догляд за дітьми. Вчиняє дії всупереч інтересам дітей.

В стані алкогольного сп`яніння відповідачка не допускає дітей до квартири.

Пояснює, що він неодноразово зустрічав дітей в під`їзді. При цьому ОСОБА_2 не хотіла відкривати двері квартири та впустити дітей. Або навпаки закривається з дітьми і при них вживає алкогольні напої, висловлюється нецензурними словами. При цьому не допускає в квартиру.

Постановами Рівненського міського суду від 11 листопада 2021 року, в справі № 569/22285/21 та від 22 квітня 2022 року в справі № 569/3680/22 притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1 та 2 ст. 184 КУпАП.

Вказані факти притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків є непоодинокими.

Навчальним процесом та вихованням дітей займається лише він, а ОСОБА_2 навіть не приходила до дітей на свята в садочку, на випускний в садочку прийшла лише в кінці, не бравши участі у підготовці до нього та святкуванні. Підготовокю дітей до школи займається лише він.

Просить суд про залишення оскаржуваного рішення без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 06 грудня 2017 року, серії НОМЕР_2 від 06 грудня 2017 року (а.с. 7-8).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 листопада 2022 року шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та зареєстрований Здолбунівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 07 листопада 2015 року, актовий запис № 208 розірвано (а.с. 9-10).

Після розірвання шлюбу, діти сторін проживали періодично з кожним з батьків, які здійснюють їх матеріальне забезпечення, що підтверджується копіями долучених до матеріалів справи квитанцій.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-01-58/24 від 04.03.2024, виконавчий комітет вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У вказаному висновку органом опіки та піклування встановлено, що: "батько ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Фактично він проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де має частку у спільній частковій власності. За цією адресою він мешкає зі своєю матір`ю ОСОБА_6 .

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов, наданого Службою у справах дітей Здолбунівської міської ради, сім`я проживає у приватному чотирикімнатному будинку з комунальними зручностями.

У будинку прибрано, затишно. Створені всі умови для виховання і гармонійного розвитку дітей. Для них є окрема кімната, багато іграшок, одягу, взуття.

ОСОБА_1 є приватним підприємцем. Сукупний місячний дохід сім`ї становить приблизно 25 000 грн. Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї, проведеної фахівцями Здолбунівського територіального центру соціального обслуговування в період з 21.06.2023 по 29.06.2023, складні життєві обставини в сім`ї не виявлені.

Мама ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_3 . Квартира належить їй на праві власності, трикімнатна, з усіма комунальними зручностями, в хорошому стані. меблів достатньо для проживання, наявна побутова техніка. Створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей. Для дівчаток відведені дві кімнати, в яких є багато розвиваючих іграшок, дитячих книжок. Діти мають одяг та взяття. Відповідно до довідки КП "Рівненський ОЦПЗН" №131 до лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не зверталася. Постановами Рівненського міського суду від 11.11.2021 та 22.04.2022 ОСОБА_2 притягувалася до адміністративної відповідальності.

Під час бесіди в Службі у справах дітей малолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_5 розповіли, що більше часу вони живуть з татом у м.Здолбунів. Дівчатка дуже люблять свого тата. До мами вона іти не хочуть, бо вона "п`є горілку" і ображає дітей. У тата дівчатка мають більше друзів, їм подобається ходити в садочок у Здолбунові . Про маму діти розповіли, що вона не готує їсти, дівчатка часто голодні і самі собі роблять бутерброди. З татом вони граються, у тата живе ще бабуся, яка готує смачну їжу. З татом їм жити веселіше. Під час розмови діти неохоче спілкувалися про маму.

Малолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є вихованками ясла-садочок №1 Рівненської міської ради. За результатами проективних методик для ОСОБА_11 та ОСОБА_10 значимі обоє батьків. Дівчата комфортно себе почувають з татом, але не готові відмовитися від спілкування з мамою." (а.с. 1-3, том 2).

Постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 листопада 2018 року ОСОБА_2 звільнено від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей) у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення та обмежено усним зауваженням, яку постановою Рівненського апеляційного суду від 07 грудня 2018 року скасовано, а провадження у справі закрито, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 серпня 2020 року ОСОБА_2 звільнено від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення та обмежено усним зауваженням, яку постановою Рівненського апеляційного суду від 07 грудня 2018 року скасовано, а провадження у справі закрито, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 листопада 2021 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді попередження.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 квітня 2022 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 184 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2023 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно Довідки № 2 від 07.01.2023 року діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідують Заклад дошкільної освіти №1 Рівненської міської ради, також діти відвідують дитячий клуб "Веселка" у м. Здолбунів (а.с. 29, том 1, 88, том 1).

Відповідно до записів "Журналу реєстрації усного прийому громадян начальником служби", що ведеться службою у справах дітей Здолбунівської райдержадміністрації, 25.10.2018 року, 12.11.2018 року, 10.01.2019 року та 25.03.2019 року ОСОБА_2 була присутня на усному прийомі з метою бесіди щодо неналежного виконання батьківських обов`язків, відносно малолітніх дітей та на рахунок консультацій про утримання та виховання дітей батьком - ОСОБА_1 (а.с. 32, том 1).

Згідно Характеристики від 25.05.2023 року на ОСОБА_2 , остання по місцю роботи характеризується позитивно. Відповідачкою долучено Довідку про доходи за період з листопада 2022 по квітень 2023 року.

Відповідно до Податкових Декларацій платника єдиного податку, долучених до матеріалів справи ФОП ОСОБА_1 отримує дохід.

За положеннями статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає.

Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справа № 241/47/19 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Частинами першою, другою статті 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Судом першої інстанції при вирішенні спору враховано факти неодноразового притягнення матері дітей до адміністративної відповідальності за неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей.

Приймаючи рішення про визначення місця проживання дітей з батьком, місцевим судом взято до уваги що саме батько виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, можливість створення ним належних умов для їх виховання та розвитку у спокійному та благополучному середовищі, врахувавши, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для визначення місця їх проживання.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про те, що незазначення судом першої інстанції конкретної адреси місця проживання дітей разом з батьком породжує нечіткість та невизначеність рішення суду.

У частині четвертій статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Верховним Судом у Постанові Верховного Суду від 3 травня 2018 року у справі № 607/1091/16-ц зроблено висновок, що судом визначається місце проживання малолітньої дитини або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що визначаючи місце проживання дітей разом із батьком, суд змінив звичне для дітей середовище проживання спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що на момент звернення позивача до суду, діти проживали разом із батьком, дошкільний навчальний заклад у місті Рівному закінчили, а тому судом фактично не змінено їх звичайне середовище.

Апеляційний суд зауважує, що визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_10 разом з батьком ОСОБА_1 не позбавляє матір дітей батьківських прав та не звільняє її від обов`язку піклуватися про них, бачитися з ними, спілкуватися, брати участь у їхньому житті та проявляти материнську любов.

Окрім того, після визначення судом місця проживання дітей, у разі зміни обставин, які слугували підставами для прийняття відповідного рішення суду, за наявності спору між батьками, мати дитини не позбавлена можливості в майбутньому звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дітей з нею.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_2 - адвокатом Ляшком Дмитром Володимировичем залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 квітня 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 16 серпня 2024 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.