Справа № 461/8760/23 Головуючий у 1 інстанції: Мироненко Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/1001/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ковальчука Ю.П.,

з участю представника позивачів ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Галицького районного суду м.Львова від 27 лютого 2024 року та додаткове рішення цього ж суду від 18 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання права власності в порядку спадкування та стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

В жовтні 2023 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання права власності в порядку спадкування та стягнення грошових коштів.

В обґрунтовування позовних вимог покликалися на те, що вони є спадкоємцями ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначали, що померлому ОСОБА_5 рішенням суду було зобов`язано провести перерахунок пенсії та здійснити її виплату, з урахуванням раніше виплачених сум. Згідно розрахунку, сума доплати пенсії, яка встановлена рішенням суду та яка підлягала виплаті ОСОБА_5 становить 102938,98 грн.

Позивачі вказували, що вони звернулись до Третьої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену доплату до пенсії. Державним нотаріусом на підтвердження належності доплати пенсії було надіслано запит до Головного управління пенсійного фонду у Львівській області та отримано від вказаного управління відповідь, що доплата пенсії, яка обчислена на виконання рішення суду не включається до складу спадщини. З огляду на наведене, державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва та роз`яснено право позивачів на звернення до суду.

Позивачі зазначали, що оскільки ОСОБА_5 за життя було здійснено перерахунок пенсії на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року, а вони, як спадкоємці за законом, в установленому законом порядку прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 , однак свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану доплату до пенсії не отримали, то вони набули право на її отримання.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 27 лютого 2024 року позов задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на недоотриману доплату до пенсію за період з 01.04.2019 року по 30.09.2022 року у розмірі 68 625,98 грн.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_2 , грошові кошти, набуті ним в порядку спадкування у вигляді недоотриманої доплати до пенсії за період з 01.04.2019 року по 30.09.2022 року у розмірі 68 625 (шістдесят вісім тисяч шістсот двадцять п`ять) грн. 98 коп.

Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на недоотриману доплату до пенсію за період з 01.04.2019 року по 30.09.2022 року у розмірі 34 312,99 грн

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_3 , грошові кошти, набуті нею в порядку спадкування у вигляді недоотриманої доплати до пенсії за період з 01.04.2019 року по 30.09.2022 року у розмірі 34 312 (тридцять чотири тисячі триста дванадцять) грн. 99 коп.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Додатковим рішенням Галицького районного суду м.Львова від 18 березня 2024 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання права власності в порядку спадкування та стягнення грошових коштів,-- задоволено повністю.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: вул. Митрополита Андрея, 10, ) на користь ОСОБА_2 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 ( п`ять тисяч) грн.

Рішення та додаткове рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач - Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області.

Вважає, що при ухваленні рішень не були з`ясовані усі обставин, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому вони є незаконними та необґрунтованими.

Звертає увагу, що позивачами обрано неналежний спосіб захисту, оскільки відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Тобто, у разі переходу до вказаних осіб належних спадкодавцеві соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. Зазначив, що вказана норма закону є спеціальною щодо інших норм законодавства України і виключно нею регламентовано порядок виплати сум пенсії за вислугу років, які залишилися недоодержаними у зв`язку із смертю пенсіонера з числа військовослужбовців, членам його сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Щодо додаткового рішення, то вважає завищеним розмір витрат на професійну правничу допомогу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачів ОСОБА_1 на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування та стягнення грошових коштів, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивачів як спадкоємців на отримання всього належного їм спадкового майна, а саме нарахованої, але не виплаченої відповідачем ОСОБА_5 доплати до пенсії.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи та судом встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року у справі № 380/9791/22, яке набрало законної сили 20.09.2022 року, Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області було зобов`язане провести з 01.04.2019 року перерахунок пенсії ОСОБА_5 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12.10.2021 №9746 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року у відповідності до вимог статей 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII, положень постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704 та здійснити її виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № сума доплати на підставі рішення суду, яка належить ОСОБА_5 , становить 102 938,98 грн. за період часу з квітня 2019 року по вересень 2022 року. Зазначена сума була нарахована ОСОБА_5 , проте не була виплачена.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис № 363, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Львів.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 , його батьком є ОСОБА_5 .

27 лютого 2023 року Третьою Львівською державною нотаріальною конторою Львівської області було зареєстровано спадкову справу № 110/2023. Оскільки за життя ОСОБА_5 не було складено заповіту, то спадкування його майна здійснювалося за законом.

З матеріалів витребуваної судом спадкової справи № 110/2023 вбачається, що спадкоємцями ОСОБА_6 за законом є: ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до заяви ОСОБА_7 № 1219 від 20.06.2023 року, останній відмовився від належної йому частки спадкового майна за законом на користь сина померлого ОСОБА_2 .

Відповідно до договору про поділ спадщини від 17.07.2023 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Станкевич В.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 5-434, сторони домовились, що кожному із спадкоємців у власність переходить визначене у вказаному договорі майно.

25.08.2023 року ОСОБА_2 звернувся до Третьої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену доплату до пенсії.

Листом № 1634/02-14 від 25.08.2023 державний нотаріус Третьої львівської державної нотаріальної контори Львівської області Станкевич В. М. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відповідно до отриманого нею на запит листа ГУ ПФУ у Львівській області № 1300-55-5-8/98363 від 06 липня 2023 року, доплата пенсії, яка обчислена на виконання судового рішення, не включається до складу спадщини та може бути виплачена особі за умови покладення судом зобов`язань в частині виплати пенсії, яка була нарахована померлому.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України визначено, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та таке інше.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено приписами ст. 1217 ЦК України.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Статтею 1227 ЦК України визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є Закон № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до частини першої статті 61 Закону № 2262-ХІІ, яка врегульовує питання виплати пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону №2262-ХІІ також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Крім того, зміст вказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону № 2262-ХІІ, який визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19, від 30 січня 2024 року у справі № 420/8604/21.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що «тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:

- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати».

Згідно зі ст.ст. 1218, 1227 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Суми пенсії, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

У пунктах 1 і 4 частини 1 статті 1219 ЦК України закріплено, що особисті немайнові права, а також права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом, не входять до складу спадщини, оскільки є правами та обов`язками, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що право на перерахунок пенсії є особистим правом, яке нерозривно пов`язано з особою та не входить до складу спадщини.

Тобто, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 484/3648/16-а.

Отже, після смерті ОСОБА_5 14.01.2023 року відкрилася спадщина, яка складається із нарахованої, але неотриманої доплати до пенсії, розмір якої становить 102 938 грн. 98 коп.

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги, які у строк, передбачений статтею 1270 ЦК України, прийняли спадщину після померлого ОСОБА_8 .

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є законними та обґрунтованими і їх слід задовольнити з підстав, які викладені у рішенні суду.

Що стосується додаткового рішення, то слід вказати наступне.

Згідно з ч.1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою .

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Оскільки рішенням Галицького районного суду м.Львова від 27 лютого 2024 року було задоволено позовні вимоги в повному обсязі, представником позиваів обгрунтовано подано заяву про ухвалення додаткового рішення та подано докази, які підтверджують вартість отриманої правової допомоги, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення на користь позивачів витрат на правову допомогу.

Суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами, що їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення апелянтом норм закону.

З огляду на наведене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

Порушень норм матеріального або процесуального права, які могли б призвести до скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Приймаючи рішення колегія суддів враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 27 лютого 2024 року та додаткове рішення цього ж суду від 18 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 14.08.2024 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.