У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2024 р. м. Кобеляки

Суддя Кобеляцького районного суду Полтавської області Мороз Т. М., розглянувши матеріали справи за заявою ОСОБА_1 по справі окремого провадження, -

Встановив:

18.06.2024 до суду надійшла вищевказана заява ОСОБА_1 , в якій заявник зазначив, що кредитору - людині в правовому статусі громадянина Союзу РСР/Української РСР: ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_1, який є народ, від імені якого діє Автор, 30.07.2024 року помилково надійшов від боржника - посадової особи, яка виконує обов`язки (судді) за наймом у юридичної особи приватного права Кобеляцький районний суд Полтавської області Омельченко І. І. лист з перегорнутою адресою, якої на континенті не існує, судова повістка. Також вказав, що лист подібного змісту порушує закони публічного права, а судова справа 532/614/24 окремого провадження №2/532/365/2024 є повністю необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню/закриттю в повному обсязі, зокрема наявна суперечка про право, фактично відсутні договірні відносини між ТОВ «Полтаваенегозбут» та кредитором. Працівники АТ «Полтаваобленерго» у зговорі з ТОВ «Полтаваенергозбут» приїжджали до будинку кредитора без будь-яких документів та були наполегливими, в тому числі двічі здійснили пошкодження ліній електропередач, чим спричинили відключення будинку кредитора від життєзабезпечуючого ресурсу - електроенергії.

Крім цього, зазначив, що паспорт громадянина України не відповідає вимогам Розділу І п. 5 Постанови Ради Міністрів СРСР від 28.08.1974 року №677 Положення про паспортну систему в СРСР. Послався на те, що суб`єкт права - Міністерство внутрішніх справ України є емітентом цінного паперу - паспорта громадянина України, який шляхом індосаменту передав права управління майном та активами, які належать громадянам Союзу РСР/Української РСР як державним органам, а отже, у злочинний спосіб у громадян свавільно вкрадено право самостійного управління належним йому на законних підставах майном. Вказав, що свідоцтво про народження є одним із видів цінних паперів, що підтверджує частку у акціонерному капіталі держави. Тобто свідоцтво є юридичною особою публічного права. Паспорт громадянина України є одним із видів цінних паперів, який підтверджує іменний цінний папір, випущений в документарній формі, який було передано новому власнику шляхом повного індосаменту. Отже, ввівши людину в оману, не розкривши деталі і умови суспільного договору, було виведено з під управління її власність.

З огляду на вищевикладене, заявник сформував вимогу до осіб, уповноважених на виконання зобов`язань: керівника апарату Кобеляцького районного суду Полтавської області Гармаш Світлани Вікторівни у власній якості, керівника організації Кобеляцького районного суду Полтавської області Мороз Тетяни Миколаївни у власній якості, керівника апарату Господарського суду Полтавської області Кундій Любов Петрівни у власній якості, керівника організації Господарський суд Полтавської області Білоусова Сергія Миколайовича у власній якості, виконати зобов`язання на користь кредитора з метою встановити беззаперечний факт того, що з`явився громадянин Української РСР/УРСР, стосовно якого було застосовано статус «безвісно відсутньої особи» та «особи, місце перебування якої невідоме», чим в подальшому кредитора було введено в оману та передано в довірчу власність майно, речі, активи, гроші, родову спадщину кредитора.

Таким чином заявник прохав:

1) відповідно до ч. 2 ст. 4 ГКУ особисті майнові права юридичної особи публічного права Свідоцтво про народження ОСОБА_1 НОМЕР_1 за позовом до юридичних осіб приватного права: АТ «Полтаваобленерго» за кодом ЄДРПОРУ 00131819 в особі Стройний Руслан Вікторович ; ТОВ «Полтаваенергозбут» за кодом в особі Бакланов Дмитро Володимирович , передати до Господарського (арбітражного) суду за фактом порушення прав і інтересів громадянина Союзу РСР/Української РСР, та внести справу про припинення примушень до цивільних правовідносин, припинення вимагання, припинення пошкодження ліній електропередач, що живлять будинок Кредитора та стягнення моральної шкоди у розмірі 200 000,40 (двісті тисяч гривень 40 копійок);

2) встановити факти, які мають юридичне значення, а саме відповідно до ст.ст. 271, 272 п. 6 ст. 273 встановити факт того, що правовстановлюючий документ Свідоцтво про народження ОСОБА_1 НОМЕР_1 належним чином відповідає фактам, визначеним у цінному папері паспорт громадянина україни НОМЕР_2 ;

3) згідно з нормами положень ст. 57 ЦПК Української РСР призначити експертизу про відповідність паспорта громадян держави цінному паперу паспорт громадянина україни НОМЕР_2 . Надати висновок експертизи щодо відповідності зразка бланка паспорта громадянина України нормам положень Постанови Ради Міністрів СРСР від 28 серпня 1974 р. №677 положення про паспорту систему в СРСР;

4) встановити підстави обмеження цивільної дієздатності громадянина Української РСР Свідоцтво про народження ОСОБА_1 НОМЕР_1 ;

5) надати резолюцію арбітражного суду про винесення рішення на території держави іншої, ніж держава, на якій витребовується визнання і введення в дію по справі 532/614/24;

6) надати завірену копію форми 1096 Департаменту казначейства США по міжнародним доходам, а саме Annual Summary and Transmittal of U.S. Information returns. Form 1096 Department of the treasury IRS.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі, виходячи з наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; п. 33).

Відповідно до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Способи захисту, які застосовуються судом, визначені ст. 5 ЦПК України. Так, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частинами 1, 2, 7 ст. 19 ЦПК України визначено: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Згідно ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною другою цієї статті визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Статтею 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

В судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Вимоги до змісту заяви визначені статтею 318 ЦПК України. У заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

В порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), які випливають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Усі інші спори, які виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства в тих випадках, коли відповідною нормою процесуального права визначено, що рішення такого спору належить саме до порядку цивільного судочинства.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження, поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, слід тлумачити в контексті ч. 3 ст. 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме судів загальної юрисдикції, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Відмовляючи у відкритті або закриваючи провадження з огляду на те, що заява, віднесена судом до таких, що не підлягає судовому розгляду, слід враховувати також імперативні та незмінні вимоги ст. 55 Конституції України, згідно з якими права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Зазначені положення отримали своє офіційне тлумачення, зокрема, в рішеннях Конституційного Суду від 25 листопада 1997 року №6-зп, від 25 грудня 1997 року № 9-зп та від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011.

Враховуючи те, що підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із заявою по справі окремого провадження є передача справи за позовом АТ «Полтаваоболенерго» та ТОВ «Полтаванерегозбут» до Господарського суду за фактом порушення прав та інтересів громадянина Союзу РСР/Української РСР, стягнення моральної шкоди та встановлення факту існування громадянина Української РСР/УРСР, стосовно якого було застосовано статус «безвісно відсутньої особи» та «особи, місце перебування якої невідоме», суд дійшов висновку, що такі вимоги не підлягають судовому розгляду в окремому провадженні в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, необхідно відмовити у відкритті провадження по справі, оскільки вказану заяву не належить розглядати за правилами кримінального, цивільного, господарського і адміністративного судочинства.

Заявнику необхідно звернутися до суду в порядку, передбаченому відповідним нормами процесуальних кодексів України - Цивільного процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України або ж визначитися із вимогами, які можуть підлягати розгляду у порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, -

Постановив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 по справі окремого провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя