Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/2154/23
Провадження № 2/382/218/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 серпня 2024 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нарольського М. М.,

при секретарі Матвієнко Ю. Л.,

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Вак О. В.,

представника служби у справах дітей та сім`ї Гейко Л. П. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 382/2154/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей та сім`ї Яготинської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей та сім`ї Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області, про позбавлення батьківських прав, позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони по справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, 15 січня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано та після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом із матір?ю. З часу розірвання шлюбу ОСОБА_5 майже на бачила свого батька. Зокрема, відповідач ніякої уваги дитині не приділяє, злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків, не цікавиться нею, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено 4.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». При цьому, відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини, внаслідок чого утворилася заборгованість зі сплати аліментів у вигляді 116 875,09 грн. Таким чином, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов?язків.

Ухвалою від 22.01.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області в порядку ст. 19 Сімейного кодексу України надати письмовий висновок щодо розв`язання спору (висновок щодо доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав щодо його дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

Ухвалою від 02.04.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Представник служби у справах дітей та сім`ї в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, зазначила про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , оскільки останній не сплачує аліменти та взагалі не цікавиться життям своєї доньки.

Відповідач своїм правом подання відзиву не скористався.

Відповідач в судові засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, місце та час судового засідання шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, а також за останнім відомим місцем реєстрації в Україні, він вважається повідомленим належним чином. Крім того, інформація про розгляд справи розміщена на офіційному веб-сайті судової влади України є доступною для учасників справи. Жодних заяв, клопотань, пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідача на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити правову позицію останнього щодо предмету спору.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка відповідача в даному випадку не перешкоджає розгляду справи, при цьому у справі достатньо наявних матеріалів для її розгляду та ухвалення рішення, не відкладаючи розгляду справи. Заперечень щодо заочного розгляду справи не надійшло.

У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою інших учасників справи, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Суд, заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від подружнього життя сторони мають доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва НОМЕР_1 від 11.01.2008 року.

У зв`язку з тим, що подружнє життя не склалося, громадяни припинили спільне проживання. Відділом реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції Київської області видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 15.01.2010 року.

Встановлено, що на виконанні у Яготинському відділі державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий лист № 2-186 від 16.03.2010 року, виданий Яготинським районним судом Київської області, відповідно до якого стягуються із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 16.02.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається з копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного старшим державним виконавцем Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) станом на грудень 2023 у ОСОБА_3 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір заборгованості за період з вересня 2018 по грудень 2023 становить 119 708,09 грн.

Як вбачається із висновку Виконавчого комітету Яготинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від № 31 від 12.02.2024 року, « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом проведення співбесіди від 4 грудня 2023 року складеним працівниками Служби у справах дітей та сім?ї Яготинської міської ради (далі - Служба). Під час спілкування з матір?ю ОСОБА_3 з?ясовано, що з донькою батько не спілкується, не приймає участі у вихованні, матеріально не допомагає та не сплачує аліменти. Інформація про фактичне місце проживання та місце роботи ОСОБА_3 відсутня. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає разом з дитиною за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 12 січня 2024 року, складеним депутатом Яготинської міської ради восьмого скликання Васільєвим О.В. та актом обстеження житлово-побутових умов 03 січня 2024 року, складеним працівниками Служби. З документів вбачається, що в будинку створені належні умови для проживання та виховання доньки, є місце для сну і відпочинку, наявні всі комунікації, достатньо одягу, засобів гігієни, продуктів харчування для дитини відповідно віку. Медичних протипоказань у ОСОБА_1 , не має, у підтвердження надано довідки Комунального некомерційного підприємства Яготинської міської ради «Яготинська центральна міська лікарня» від 09 січня 2023 року № 9 та № 10 про те, що на диспансерному обліку у нарколога, психіатра вона не перебуває. З документів відомо, що ОСОБА_1 працює приватним підприємцем. За місцем проживання громадянка характеризується добре. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ученицею десятого класу Яготинського ліцею № 3 Яготинської міської ради. ОСОБА_7 зарекомендувала себе, як сумлінна учениця. З документів навчального закладу вбачається, що вихованням та утриманням займається лише мати, яка підтримує постійний зв?язок з вчителями. На засіданні Комісії ОСОБА_4 повідомила, що батько з нею не спілкується, не приймає участі у вихованні, матеріально не допомагає. Для об?єктивного складання висновку до суду про доцільність чи недоцільність позбавлення одного з батьків батьківських прав необхідні аргументовані докази ухилення батьків від виконання, нехтування своїми батьківськими обов?язками. Так, батька дитини було запрошено на засідання Комісії. ОСОБА_3 не з?явився на засідання Комісії, по суті справи аргументованих доказів, щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав, не надав. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов?язків, а зокрема: не цікавиться життям та розвитком дитини, її здоров?ям, не спілкується з дочкою, не дбає про матеріальне забезпечення. За результатами розгляду Комісії з метою захисту прав та інтересів дитини прийнято рішення підготувати висновок до суду про доцільність позбавлення ОСОБА_3 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 19, 150, 164, 165 Сімейного Кодексу України вважаємо за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .»

Як вбачається з акту обстеження від 11.06.2023 ОСОБА_1 фактично проживає в с. Райківщина разом із своєю неповнолітньою дочкою, ОСОБА_9 , 2008 р.н. На даний час батько дитини ОСОБА_3 , 1987 р.н. фінансової допомоги не надає та не приймає ніякої участі у виховані дитини.

З психологічної характеристики учениці 10-Б класу Яготинського ліцею № 3 вбачається, що « ОСОБА_10 проживає у сім?ї, де виховується мамою і вітчимом. Має рідного по мамі молодшого брата. Батька пам?ятає погано. Два роки тому рідний батько намагався зустрітися з дочкою, але на зустріч з?явився у нетверезому стані, тому дівчинка відмовилася з ним спілкуватися. Зі слів ОСОБА_5 , батько ніколи не брав участі у житті і вихованні дочки, тому і не має права впливати на подальшу долю дівчини. Із вітчимом у ОСОБА_10 склалися дружні, довірливі стосунки і він повністю замінив їй батька.»

З характеристики учня Яготинського ліцею №3 ОСОБА_4 вбачається, що « ОСОБА_7 навчається у закладі з 2014 року. За час навчання зарекомендувала себе як здібна, розумна дитина. Має достатньо високі досягнення у навчанні, є учасником учнівського самоврядування класу, бере активну участь у позаурочному житті класу. Дуже дружня, добра дитина, по товариськи відноситься до усіх дітей у класі, має лідерські здібності. Мати, ОСОБА_1 , бере активну участь у житті класу, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчального процесу, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі Інтернет та інформаційну гігієну, забезпечує високий рівень навчання дитини. Батько, ОСОБА_3 , із дитиною не спілкується, з сім?єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв?язок не виходив, на батьківські збори не з?являвся."

Із акту про проведення співбесіди із ОСОБА_11 (мати відповідача), вбачається, що остання підтвердила неналежне виконання батьківських обов`язків батьком дитини, який з дитиною не спілкується, не платить аліменти, не займається вихованням доньки.

Із акту обстеження від 12.01.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 проживає у приватному будинку, який належить її чоловіку ОСОБА_12 на праві приватної власності, зареєстрованому в цьому будинку. Разом з нею не зареєстровані, але проживають дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 та син ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

У відповідності з ч. 1 та ч. 2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Як зазначено, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 127/34145/21 (провадження № 61-10347св22):

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Вирішуючи спір, суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України.

Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58)».

У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21) вказано, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

У рішенні від 30.06.2020 у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) ЄСПЛ зазначив, що якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. У цій справі ЄСПЛ звернув увагу на те, що заявник міг і повинен був усвідомлювати, що таке тривале і повне розставання з його сином, зокрема, враховуючи юний вік останнього в той час, коли їх контакт припинився, може призвести лише до значного ослаблення, якщо не повного розриву, зв`язку між ними і відчуження дитини від нього (§ 52). Саме бездіяльність заявника призвела до розриву зв`язків між ним і його сином і підштовхнула результат справи проти нього. Очевидно, що позбавлення заявника батьківських прав не більше ніж анулювало юридичний зв`язок між заявником і його сином. Враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин протягом семи років, що передували цьому рішенню, не можна сказати, що воно негативно вплинуло на ці відносини (§ 54). Існуючі сімейні зв`язки між подружжям і дітьми, про яких вони фактично піклуються, зумовлюють захист відповідно до Конвенції. Більш того, якщо минув значний проміжок часу з того моменту, як дитина жила разом зі своїми біологічними батьками, то інтерес цієї дитини в тому, щоб його de facto сімейна ситуація знову не змінилася, може домінувати над інтересами батьків, щоб їх сім`я возз`єдналася (§ 55).

Судом установлено, що з моменту розлучення батьків (січень 2010 року, коли дитині ОСОБА_4 було повних два роки) дитина постійно проживала з матір`ю, а відповідач з моменту розлучення та проживання окремо фактично не виконує батьківських обов`язків щодо своєї доньки ОСОБА_4 , що підтверджується письмовими доказами, зокрема, щодо несплати аліментів, неучасті у вихованні, спілкуванні з дитиною (не піклувався про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, в тому числі й у важливий період її дорослішання).

Доказів на підтвердження виконання відповідачем, як батьком, батьківських обов`язків щодо дитини не надано та такі в матеріалах справи відсутні.

Суд зауважує, що відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у піклуванні, розвитку, вихованні дитини є мінімальною (несистематична сплата аліментів, однієї спроби два роки тому намагатися зустрітися з дочкою, але на зустріч з`явився в нетверезому стані, через що дівчинка відмовилася з ним спілкуватися) та вочевидь недостатньою для забезпечення інтересів дитини, в тому числі для забезпечення її виховання зі сторони батька, її фізичного, духовного та морального розвитку, що в свою чергу свідчить про ухилення батька від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України.

Також суд приймає до уваги, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, відповідач не проживав із дитиною однією сім`єю, та, відповідно, з цього часу фактично не бере участі у вихованні дитини, не піклується про доньку, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально належним чином, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, як складову частину виховання, а також, незважаючи на судовий позов, свою поведінку щодо виконання своїх батьківських обов`язків не змінив (докази протилежного в матеріалах справи відсутні).

За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд приймає до уваги та погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він фактично обґрунтований невиконанням ОСОБА_3 батьківських обов`язків. Крім того, своєї позиції відповідач не виказав; жодних доказів про його намагання зберегти зв`язок з донькою, та що він цікавиться життям своєї дитини, бажає брати участі в її житті не надано.

До принципів правового статусу дитини, які випливають з міжнародно-правових документів, Конвенція про права дитини 1989 року відносить, зокрема:

- пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, що стосується дітей, так званий принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини (стаття 3);

- принцип забезпечення захисту і турботи про благополуччя дитини (стаття 5);

- право дитини висловлювати свою думку, викладати інформацію про свої проблеми (діти мають право бути почутими, стаття 12-15);

- принцип відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини (стаття 18).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності, на переконання суду, можуть перевищувати інтереси батьків.

Поряд з цим, судом встановлено, що з дня винесення висновку, а також протягом розгляду справи в суді, ОСОБА_3 не надав доказів на спростування доводів про невиконання ним своїх батьківстьких обов`язків до подання позовної заяви, а також будь-яких доказів, що ним змінена його позиція щодо неучасті у вихованні і розвитку своєї доньки, що він бажає брати участь у житті дитини та вживає для цього практичні заходи. Не надано доказів й сплати заборгованості по аліментам.

Викладене свідчить про те, відповідач для себе належних висновків не зробив, реальних кроків щодо виховання та утримання дитини не вчинив. Обґрунтованих заперечень щодо позбавлення його батьківських прав суду не надав. Свого представника до суду відповідач не направив.

Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні батьком ОСОБА_3 неповнолітньої доньки, судом не встановлено. Також судом не встановлено жодних об`єктивних даних, які б вказували на те, що відповідач намагався виконувати батьківські обов`язки.

Суд вважає, що матеріалами справи підтверджено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків, не утримує належним чином свою дитину, не піклується про здоров`я дитини, не приділяє достатньої уваги її розвитку, фактично свідомо не бере участі в її житті.

Аналізуючи викладене у своїй сукупності, суд дійшов до переконання про неможливість у цьому випадку зміни поведінки батька щодо невиконання ним своїх обов`язків, що допускає, за наявності свідомого волевиявлення відповідача щодо такої своєї винної поведінки, позбавлення його батьківських прав.

На підставі викладеного, враховуючи встановлені судом обставини, а також керуючись принципом найкращого забезпечення інтересів дитини, закріпленим у Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, суд приходить до висновку про доведеність невиконання відповідачем батьківських обов`язків, умисність таких дій та свідоме нехтування ними, безвідповідальне ставлення до їх виконання.

Провівши ретельний аналіз можливих наслідків позбавлення відповідача батьківських прав в аспекті встановлених обставин, суд приходить до висновку, що саме застосування до нього крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відносно доньки забезпечить захист інтересів дитини, а наявні мотиви для позбавлення батьківських прав в даному випадку досягають цієї легітимної мети, а також є пропорційними (інтерес дитини переважає інтерес батька) і достатніми з урахуванням обсягу наявних доказів, що узгоджується з правовими висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в п. 48 рішення від 18.12.2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України» та в п. 65 рішення № 46544/99 у справі «Кутцнер проти Німеччини».

Таким чином, вимога позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підлягає задоволенню.

За умов зміни (виключення) обставин, які стали підставою позбавлення батьківських прав, та при додержанні порядку, встановленого ст. 169 СК України, відповідач має право звернутися з позовом про поновлення його батьківських прав відносно дитини.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, а тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в розмірі 1073,60 грн за подання позову.

Керуючись ст. ст. 141, 258-259, 265, 268, 279, 280-284, 289, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей та сім`ї Яготинської міської ради, про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави 1073,60 грн судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повні найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_4 ;

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Яготинської міської ради, , адреса місцезнаходження: м. Яготин Бориспільського району Київської області, вул. Незалежності, 110.

Повне рішення підписано 19.08.2024 року.

Суддя М. М. Нарольський