Справа № 365/85/24
2/729/358/24 р.

Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

07 серпня 2024 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі :

судді Демченко Л.М.,

за участю секретарки Величко К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.03.2016 між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі заяви (оферти) було укладено договір про надання та використання платіжної картки із встановленим кредитним лімітом 10 000 грн., максимальний кредитний ліміт 50 000 грн., максимальна ставка по ліміту 58, 8 % річних, реальна процентна ставка по кредиту - 90, 19 %. Банк умови договору про надання та використання платіжної картки виконав, а відповідач умови договору порушив, у зв`язку з чим виникла заборгованість. 20.07.2020 ПАТ «Банк Михайлівський» відступив право грошової вимоги ТОВ «Діджи фінанс», а в подальшому право грошової вимоги перейшло до ТОВ «Авансар» про що було повідомлено ОСОБА_1 . Станом на 29.01.2024 загальний розмір заборгованості становить 30955, 22 грн., який складається із 9 998, 39 грн. заборгованості за основним зобов`язанням та 20956, 83 грн. заборгованості за нарахованими доходами, які позивач просить стягнути з відповідача, а також судовий збір в сумі 3028, 00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить справу розглянути без його участі.

Відповідач в судове засідання також не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. В наданому відзиві на позовну заяву заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що протягом 8 років жодних майнових вимог до нього ніхто не заявляв. Про укладення договорів про відступлення прав грошової вимоги та про існування заборгованості у вказаній у позовній заяві сумі йому не було відомо. Позивачем не надано доказів, які підтверджують отримання ним платіжної картки із кредитним лімітом. Також до позову не надано доказів того, що відповідна картка була йому надана, а також строк її дії. Матеріали справи не містять відомостей, які підтверджують факт наявності заборгованості в сумі 30 955, 22 грн. Розрахунок позивача є неналежним доказом, оскільки не підтверджений первинними документами згідно вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Окрім викладеного, 12.07.2016 Національний Банк України за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ухвалив рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», а отже договірні відносини між банком та клієнтом припинилися, платіжна картка не обслуговуваласть, у Фонду, до якого було передано управління банком виникло право звернутися до суду за захистом своїх прав. Строк позовної давності почав обчислюватися з 12.08.2016 та на час звернення ТОВ «Авансар» до суду з позовом сплинув. Враховуючи викладене, відповідач просить застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю належними та допустимими доказами отримання кредиту та наявності заборгованості за кредитним договором (а.с.35 - 44).

В наданій відповіді на відзив позивач зазначає, що ОСОБА_1 був обізнаний про існування кредитної заборгованості, оскільки на його адресу надсилалися листи та вимога-претензія щодо необхідності сплати заборгованості, які були проігноровані. Факт отримання та використання ОСОБА_1 платіжної картки підтверджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, який провів всі необхідні перевірки щодо факту наявності кредитної заборгованості позичальника перед відступленням прав грошової вимоги, що підтверджується витягом реєстру до договору відступлення прав вимоги. Також зазначає, що строки позовної давності в даній справі пропущені не були, оскільки через спір між кредиторами про визнання договору факторингу нікчемним, який тривав до 2021 року, а також у зв`язку із карантинними обмеженнями позивач був позбавлений можливості звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості (а.с.46-47).

Враховуючи те, що сторони до суду не з`явились, суд вважає за необхідне розгляд справи провести відповідно до вимог ст.247 ч.2 ЦПК України без проведення фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, докази, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що 23.03.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 було укладено договір у формі заяви (оферти) № 200484696 про надання та використання платіжної картки МС World, рахунок картки: НОМЕР_1 , з кредитним лімітом в розмірі 10000 грн. При цьому умовами договору передбачено, що розмір кредитного ліміту за рішенням Банку може бути змінений, про що Клієнт буде повідомлений шляхом направлення SMS-повідомлення або в порядку, передбаченому Умовами по картках (а.с.17).

20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №7_БМ (а.с.10, 11).

Також 17.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авансар» було укладено договір відступлення прав вимоги №11/05, згідно витягу з реєстру боржників, до ТОВ «ФК «Авансар» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №200484696 у сумі 30955, 22 грн., з яких 9 998, 39 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням та 20956, 83 грн. - заборгованості за нарахованими доходами(а.с. 12-15).

Відповідно до ч.1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За вимогами ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Звертаючись до суду з позовом, позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду лише копію заяви (оферти) № 200484696

В той же час, доказів того, що відповідачем були отримані кредитні кошти, розмір наданого кредиту, графіку погашення заборгованості, виписки з карткового рахунку відповідача, а також розрахунку заборгованості позивачем суду не надано.

Єдиним документом, де зазначений розмір кредитної заборгованості, є витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №11/05 від 17.05.2021

Суд вважає, що зазначений документ не є належним доказом наявності заборгованості, з огляду на таке.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості, до позовної заяви не приєднано розрахунку заборгованості, ані первинних документів, ані виписки по рахунку відповідача.

Суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач ОСОБА_1 дійсно отримав у ПАТ «Банк Михайлівський» кредит, а також наявність заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Крім того, згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Суд звертає увагу на те, що статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Одночасно суд відзначає, що за змістом статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 367/2271/15-ц).

Враховуючи те, що судом встановлено необґрунтованість позовних вимог позивача, у даному випадку позовна давність не застосовується.

На підставі вищевикладеного та керуючись 4, 12, 13, 76- 81,89, 95, 141, 258,259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 256, 257, 261, 513, 514, 517, 526, 527, 530, 610, 611, 615, 626, 628, 629, 1050, 1054 ЦК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Найменування сторін: позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Авансар» (04053, вул. Січових Стрільців, буд. 21/27, офіс 405, м. Київ, ); відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 12 серпня 2024 року.

Суддя Л.М.Демченко