ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6599/24 Справа № 199/4867/23 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.

суддів - Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря - Ніколиної А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2024 року по справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа: ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу самовільно побудованого об`єкту нерухомого майна, скасування державної реєстрації та припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, скасування державної реєстрації земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2023 року представник Дніпровської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа: ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу самовільно побудованого об`єкту нерухомого майна, скасування державної реєстрації та припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, скасування державної реєстрації земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, об`єкт нерухомого майна: домоволодіння, загальна площа (кв.м): 255.5, житлова площа (кв.м): 72.3, Опис: А-1-житловий будинок, № 1-споруди., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, розташований за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19.10.2020 № 955, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 проведено 19.10.2020 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І.В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 54641533, номер запису про право власності - 38720291.

В свою чергу, право власності на об`єкт нерухомого майна у продавця, тобто у ОСОБА_2 виникло на підставі договорів дарування від 24.04.2015 №№ 525, 526, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 проведено 24.04.2015 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кретовою Наталією Борисівною, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 20910413 та 20912399, номер запису про право власності - 9476362 та 9476762 відповідно.

Також, відповідно до ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.11.2021 року по справі № 199/4574/21 встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Підставою виникнення права власності на об`єкт нерухомого майна у ОСОБА_3 є свідоцтво про право власності, видане на підставі розпорядження виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради від 16.04.1999 № 152/4.

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 20905382 та № 20907759, номер відомостей про речове право 9473322 та 9474364 відповідно, було прийнято приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б. на підставі чого 24.04.2015 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом Заступника голови адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 22.02.2021 № 3/2-43 було надано завірену належним чином копію рішення Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради від 16.04.1999 № 152/4 «Про оформлення документів на домоволодіння по АДРЕСА_2 » - зазначене рішення жодним чином не стосується адреси по АДРЕСА_1 , що свідчить про можливе підроблення документів, а саме свідоцтва про право власність на домоволодіння, виданого Виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної ради від 15.06.1999 на підставі рішення від 16.04.1999 №152/4, в подальшому це рішення стало підставою для державної реєстрації права власності на домоволодіння за вказаною адресою за громадянином ОСОБА_3 .

Також в свідоцтві зазначено, що вищезазначене домоволодіння зареєстроване Дніпропетровською організацією технічної інвентаризації на праві приватної власності за гр. ОСОБА_3 та записано в реєстрову книгу № 622 за реєстровим № 1051 -204 від 15 червня 1999 року, але згідно листа комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради від 16.02.2021 № 1531 - державна реєстрація права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою; АДРЕСА_1 підприємством не проводилась.

До того ж згідно інформаційного листа головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської гади від 15.02.2021 № 3/15-70 зазначено, що відповідно до даних містобудівного кадастру та адресного плану міста офіційно адреса - АДРЕСА_1 жодному об`єкту нерухомості на території міста не присвоювалась, відповідний розпорядчий документ, на підставі якого була присвоєна ця адреса, відсутній, а відповідно до листа департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 16.02.2021 № 4/11-96 за пошуковими параметром «по АДРЕСА_1 » рішень про передачу земельної ділянки у базі не виявлено.

Таким чином позивач вважає, що правовстановлюючий документ, на підставі якого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кретовою Наталією Борисівною було зареєстровано право власності на спірний об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_3 є підробленим. Все вказане свідчить про відсутність правових підстав вважати, що ОСОБА_3 набув право власності на оспорюване нерухоме майно, після чого, всупереч відсутності правових підстав, відчужив об`єкт нерухомого майна на користь ОСОБА_2 , який у подальшому відчужив спірний об`єкт нерухомого майна на користь ОСОБА_1 .

Отже, проведена всупереч чинному законодавству державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна порушує законне право Дніпровської міської територіальної громади в особі Дніпровської міської ради на вільне користування та розпорядження земельною ділянкою, що в свою чергу призводить до порушення економічних інтересів громади.

Таким чином, спірна земельна ділянка ОСОБА_3 та будь-якій іншій особі не надавалась під будівництво, право власності чи користування на неї також не надавалось. Земельна ділянка, на якій розташовано вказане самочинно побудоване нерухоме майно по АДРЕСА_1 належить територіальній громаді міста Дніпро, в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності, відповідно до ст. ст. 80, 83 Земельного кодексу України та ст. 26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Позивач зазначає, що оскільки спірне нерухоме майно було побудоване на земельній ділянці не відведеній для вказаної мети та за відсутності декларації про початок будівельних робіт та декларації про готовність об`єкту до експлуатації, а також доказів про те, що спірне нерухоме майно було в установленому законом порядку введено в експлуатацію, вказане свідчить про відсутність правових підстав вважати, що ОСОБА_3 набув право власності на нього.

Як зазначалося вище, ОСОБА_3 відчужив спірне майно на користь ОСОБА_2 на підставі договорів дарування від 24.04.2015 № № 525, 526, який у свою чергу відчужив на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19.10.2020 № 955, який є власником цього спірного нерухомого майна на теперішній час. Отже, станом на теперішній час власником об`єкту нерухомого майна: домоволодіння, загальна площа (кв.м): 255.5, житлова площа (кв.м): 72.3, Опис: А-1-житловий будинок, № 1-споруди., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01, розташований за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

Власником земельної ділянки, на якій проведено самочинне будівництво спірного нерухомого майна є територіальна громада міста Дніпра, в особі Дніпровської міської ради. Внаслідок самочинного будівництва об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , з користування Дніпровської міської ради поза її волею на підставі підроблених дозвільних документів вибула земельна ділянка по АДРЕСА_1 . Земельна ділянка по вищезазначеній адресі ОСОБА_3 у передбачений законом спосіб не надавалась.

За таких обставин, враховуючи, що об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , який є предметом спору у цій справі, є об`єктом самочинного будівництва, то ефективним способом захисту порушених прав Дніпровської міської ради, як власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, щодо користування і розпорядження цією земельною ділянкою є вимога про знесення такого будівництва відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України. Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 піддягає звільненню від самовільно збудованого нерухомого майна за рахунок власника майна, ОСОБА_1 , оскільки останній є власником відповідної забудови.

У зв`язку з викладеним позивач просив суд усунути перешкоди Дніпровській міській раді у користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 привести її у придатний для використання стан шляхом демонтажу самовільно побудованого об`єкту нерухомого майна, а саме: домоволодіння, загальна площа (кв.м): 255.5, житлова площа (кв.м): 72.3, Опис: А-1-житловий будинок, № 1-споруди., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію та припинити право власності із закриттям розділу на об`єкт нерухомого майна, а саме: домоволодіння, загальна площа (кв.м): 255.5, житлова площа (кв.м): 72.3, Опис: А-1-житловий будинок, № 1-споруди., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 210100000:01:644:0113, площею 0,072 га у Державному земельному кадастрі з виключенням відомостей щодо кадастрового номеру :01:644:0113 з державного земельного кадастру припинивши речові права щодо неї.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2024 року у задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа: ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу самовільно побудованого об`єкту нерухомого майна, скасування державної реєстрації та припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, скасування державної реєстрації земельної ділянки відмовлено.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада, посилаючись на те, що рішення суду не містить належного правового обгрунтування підстав для відмови у задоволенні позову, без з`ясування обставин справи, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, а також висновки суду не відповідають обставинам справи, тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги.

В обгрунтування апеляційної скарги звертають увагу на те, що земельна ділянка не передавалася ОСОБА_4 , а тільки відводилася для будівництва та обслуговування житлового будинку з подальшим зобов`язанням оформлення відповідних дозвільних документів. ОСОБА_4 будівництво будинку не здійснив та не оформив відповідних прав на земельну ділянку. Крім цього, земельна ділянка відводилася за адресою АДРЕСА_1 , а не АДРЕСА_1 .

Спірна земельна ділянка ОСОБА_3 не надавалася під будівництво, право власності чи користування на неї також не надавалося, а тому земельна ділянка на якій розташоване самочинне побудоване нерухоме майно по АДРЕСА_1 належить територіальній громаді м.Дніпро, в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності.

ОСОБА_3 відчужив спірне майно на користь ОСОБА_2 на підставі договорів дарування від 24.04.2015 №№525,526, який у свою чергу відчужив його на користь ОСОБА_1 , а тому власником об`єкту нерухомого майна станом на теперішній час є ОСОБА_1 .

Вважають, що внаслідок самочинного будівництва об`єкту нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , з користування Дніпровської міської ради поза її волею на підставі підроблених дозвільних документів вибула земельна ділянка по АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_3 у передбачений законом спосіб не передавалася, а тому ефективним способом захисту порушених прав позивача як власника земельної ділянки, якій здійснено самочинне будівництво, є вимога про знесення такого будівництва.

Учасники справи правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалися.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Дніпровській міській раді стало відомо про те, що об`єкт нерухомого майна: домоволодіння, загальна площа (кв.м): 255.5, житлова площа (кв.м): 72.3, опис: А-1 - житловий будинок, АДРЕСА_3 , перебуває у власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19 жовтня 2020 року №955, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 проведено 19 жовтня 2020 року ПН ДМНО ОСОБА_5 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 54641533, номер запису про право власності - 38720291.

Право власності на об`єкт нерухомого майна у продавця, тобто у ОСОБА_2 , виникло на підставі договорів дарування від 24 квітня 2015 року №№525,526, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 проведено 24 квітня 2015 року ПН ДМНО ОСОБА_6 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 20910413 та 20912399, номер запису про право власності - 9476362 та 9476762 відповідно.

Підставою виникнення права власності на об`єкт нерухомого майна у ОСОБА_3 було свідоцтво про право власності, видане на підставі розпорядження виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради від 16 квітня 1999 року №152/4.

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №41787291 було прийнято ПН ДМНО ОСОБА_6 , та 24 квітня 2015 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_4 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 20907759, номер запису про право власності - 9474364.

Листом заступника голови адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 22 лютого 2021 року №3/2-43 було надано завірену належним чином копію рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради від 16 квітня 1999 року №152/4 «Про оформлення документів на домоволодіння по АДРЕСА_2 » - зазначене рішення жодним чином не стосується адреси по АДРЕСА_1 .

Позивач звертав увагу на те, що вказані факти свідчать про можливе підроблення документів, а саме свідоцтва про право власність на домоволодіння, видане виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної ради від 15 червня 1999 року на підставі рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради від 1 квітня 1999 року №152/4, на підставі якого було здійснено державну реєстрацію права власності вищезазначеної адреси за громадянином ОСОБА_3 .

У свідоцтві зазначено, що домоволодіння зареєстроване Дніпропетровською організацією технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_3 та записано в реєстрову книгу №622 за реєстровим №1051-204 від 15 червня 1999 року, але згідно листа КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради від 16 лютого 2021 року №1531 - державна реєстрація права власності на нерухоме майно, розташоване у АДРЕСА_1 , підприємством не проводилась.

Згідно інформаційного листа Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 15 лютого 2021 року №3/15-70 вбачається, що, відповідно до даних містобудівного кадастру та адресного плану міста, офіційно адреса - АДРЕСА_1 , жодному об`єкту нерухомості на території міста не присвоювалась, відповідний розпорядчий документ, на підставі якого була присвоєна ця адреса, відсутній, а відповідно до листа департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 16 лютого 2021 року №4/11-96 за пошуковими параметром «по АДРЕСА_1 » рішень про передачу земельної ділянки у базі не виявлено.

Також рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська Дніпропетровської області від 19 квітня 1997 №158/5 ОСОБА_4 було відведено земельну ділянку площею 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку.

Рішенням виконавчого комітету Амур- Нижньодніпровської районної ради від 21 червня 2002 року №192/17 ОСОБА_4 продовжено строк будівництва індивідуального житлового будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає нормам закону та фактичним обставинам справи.

У статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши на основі дослідження всіх наявних у справі доказів у їх сукупності та співставленні, їх належної оцінки, правильного визначення характеру спірних правовідносин і норм права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради, зазначивши, що позивач, звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, не довів порушення його прав, оскільки власник землі (орган місцевого самоврядування) розпорядився своєю власністю, передавши спірну земельну ділянку рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська від 19 квітня 1997 №158/5, яке не скасовано та не має терміну дії та виконання, ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, а тому здійснення самочинного будівництва відповідачем або іншими особами на земельній ділянці, може порушувати права лише ОСОБА_4 , а не Дніпровської міської ради.

Апеляційний суд також враховує, що позивач не надав відомостей та відповідних доказів тому, які саме будівлі і споруди є самочинними, чи побудовані вони на іншій самовільно зайнятій земельній ділянці, або в межах земельної ділянки, на які розташовані належні відповідачці будівлі та споруди; не довів необхідності вжиття такого крайнього заходу, як знесення усього об`єкта нерухомого майна, що належить відповідачу на праві власності та неможливості здійснення його перебудови чи демонтажу, як зазначив суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі, що в силу вимог статті 367 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати позивача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382,384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: