Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/7264/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19.08.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Роман К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Продан О.В., звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 2001 року позивачем з відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які є власниками земельних ділянок площами 1,21 га кожна та розташовані на території Перехрестівської сільської ради, було досягнуто домовленості про тимчасове користування цим нерухомим майном з метою вирощування сільськогосподарських культур. Така згода документально не відображалася, відповідачами у розпорядження позивача було передано оригінали державних актів на право приватної власності на землю. З того часу позивач використовує дві земельні ділянки, належні відповідачам, у власних інтересах, несе весь ризик та тягар утримання цієї нерухомості. Орієнтовно у 2010 році ОСОБА_4 та ОСОБА_3 змінили місце проживання, у с.Перехрестя фактично не проживають. У той же час позивач надалі продовжує користуватися належним їм майном. Всі спроби встановити контакт з відповідачами успіху не мали. Така ситуація має місце багато років поспіль. З приводу та підстав здійснення позивачем фактичного землекористування ніхто до цього часу жодних питань не порушував, претензії будь-якого змісту місця не мали. Враховуючи вищезазначені обставини, у зв`язку із добросовісним, безперервним володінням чужим майном, у позивача виникло право власності на вказаний у цій позовній заяві об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю у порядку ст.344 ЦК України, у зв`язку з чим він просить в судому порядку визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 1,21 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Перехрестівської сільської ради та на земельну ділянку площею 1,21 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Перехрестівської сільської ради, за набувальною давністю.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність.

Відповідачі будучи повідомленими про день, час та місце розгляду справи належним чином в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з невідомих суду причин в судове засідання не з"явилися і від них не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки.

У відповідності до порядку, встановленого ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач у своїй заяві.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 2001 року позивачем з відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які є власниками земельних ділянок площами 1,21 га кожна та розташовані на території Перехрестівської сільської ради, було досягнуто домовленості про тимчасове користування цим нерухомим майном з метою вирощування сільськогосподарських культур.

Така згода документально не відображалася, відповідачами у розпорядження позивача було передано оригінали державних актів на право приватної власності на землю.

З того часу позивач використовує дві земельні ділянки, належні відповідачам, у власних інтересах, несе весь ризик та тягар утримання цієї нерухомості.

Орієнтовно у 2010 році ОСОБА_4 та ОСОБА_3 змінили місце проживання, у с.Перехрестя фактично не проживають.

У той же час позивач надалі продовжує користуватися належним їм майном. Всі спроби встановити контакт з відповідачами успіху не мали. Така ситуація має місце багато років поспіль.

З приводу та підстав здійснення позивачем фактичного землекористування ніхто до цього часу жодних питань не порушував, претензії будь-якого змісту місця не мали.

Фактично на даний час позивач є володільцем вказаних земельних ділянок.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи вищезазначені обставини, у зв`язку із добросовісним, безперервним володінням чужим майном, у позивача виникло право власності на вказаний у цій позовній заяві об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю у порядку ст.344 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно положень ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року №24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» зокрема, зазначено, що для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо, умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням.

Згідно положень п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права, у зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, а саме:

наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт;

законність об`єкта володіння;

добросовісність заволодіння чужим майном;

відкритість володіння;

безперервність володіння;

- сплив установлених строків володіння;

відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Таку правову позицію відображено в постанові Великої Палати ВС від 14.05.2019 року у справі № 910/17274/17.

У даному випадку фактичних обставин справи відповідають вказаним правовим висновками Великої Палати ВС, а саме:

наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт - позивач є дієздатною особою, обсяг його правоздатності не обмежено, правові перепони щодо володіння ним об`єктом нерухомого майна з складу житлового фонду відсутні;

законність об`єкта володіння - квартира за адресою АДРЕСА_1 є нерухомим майном, цивільний обіг якого не обмежено, речові права на нього зареєстровані, що виключає можливість віднесення його до складу самовільного будівництва;

- добросовісність заволодіння чужим майном - володіння позивачем спірним житловим об`єктом має місце внаслідок поведінки відповідача, яка вже як фактичний власник організувала проживання там сина;

відкритість володіння - позивач не приховував факт знаходження нерухомого майна в його володінні, не вчиняв дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння, поводився з майном так само, як поводився б з ним власник;

- безперервність володіння - період перебування житла у тривалому володінні позивача не переривався протягом всього строку набувальної давності, часові рамки (межі) подій підтверджено документально;

- сплив установлених строків володіння - визначений законодавством строк безтитульного володіння для нерухомої речі закінчився;

- відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю - застосування правового інституту набувальної давності у даному випадку не має законодавчих обмежень, фактичне володіння, не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном.

Користування чужими земельними ділянками здійснюється позивачем відкрито, ніяких дій для приховування цього факту він не здійснював. Має місце добросовісне, але безтитульне (яке не спирається на будь-яку правову підставу), заволодіння майном. До цього часу жодних претензій щодо фактичного володіння позивачем нерухомим майном не заявлялося.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Відповідно до п.п.13, 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Факт здійснення користування позивачем земельними ділянками відповідачів та його строки підтверджуються довідкою виконавчого комітету Вилоцької селищної ради від 15.09.2021 року №256.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач понад двадцять років безперервно та добросовісно володіє земельними ділянками, розташованими на території Перехрестівської сільської ради, тому, відповідно до положень ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України вважається таким, що в порядку набувальної давності набув право власності на вказане майно, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 18, 81, 223, 259, 263-265, 280, 281 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за набувальною давністю право власності на :

1) земельну ділянку площею 1,21 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Перехрестівської сільської ради;

2) земельну ділянку площею 1,21 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Перехрестівської сільської ради.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Виноградівського районного суду Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийТ. Ю. Левко