РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/11183/23

Провадження № 22-ц/4815/508/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Боймиструка С.В.,

суддів: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

секретар судового засідання:Андрошулік І.А.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні, володінні, розпорядженні власністю та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні, володінні, розпорядженні власністю та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що вона є власником нерухомого майна: будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки, призначеної для обслуговування будинку. Право власності вона набула на підставі судового рішення про поділ майна подружжя. 31 березня 2023 року вона зареєструвала за собою право власності на виділені судом приміщення та земельну ділянку, що стверджується витягом з реєстру нерухомого майна. Проте, відповідач ОСОБА_4 , попри набрання 24 лютого 2022 року судовим рішенням законної сили, продовжує чинити їй перешкоди у користуванні та розпорядженні нерухомим майном, яке розташоване по АДРЕСА_1 , не допускаючи до нього, створюючи їй перешкоди у користуванні та розпорядженні майном і, попри її вимоги звільнити та надати їй доступ до нього, продовжує використовувати її майно в своїй господарській діяльності.

За наведеного позивачка просить суд, усунути перешкоди у користуванні, володінні, розпорядженні належною їй власністю, а також стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану їй, як власнику майна, виходячи з розрахунку по десять тисяч гривень щомісячно, починаючи з 24.02.2022 і до винесення рішення судом.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 лютого 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 , посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин справи, подала апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає, що оскільки відповідачі є подружжям та використовують майно позивачки для ведення господарської діяльності та як житло, то чинять цим перешкоди у користуванні та розпорядженні її частиною нерухомого майна, яке розташоване по АДРЕСА_1 про що свідчать її неодноразові звернення до правоохоронних органів, відповідь на лист-вимогу про добровільне виселення, довідка про склад сім`ї згідно якої відповідачі зареєстровані за адресою власності позивачки та відеозаписом здійснення господарської діяльності в приміщенні позивачки.

Вказує, що відповідач, використовуючи майно без згоди позивачки, завдає їй моральної шкоди.

Просить скасувати рішення місцевого суду та задовольнити позовні вимоги.

Представник ОСОБА_5 у відзиві на апеляційну скаргу заперечує викладені у ній доводи.

Зазначає, що ніколи не створювала перешкод позивачу у користуванні її власністю та не проводить господарську діяльність, оскільки не є фізичною особою-підприємцем. Також вказала, що вчинення будь-яких перешкод у користуванні майном ОСОБА_1 є фактично неможливим, оскільки апелянт є власником незавершеного будівництва, а не об`єкта нерухомого майна.

Факт державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва не змінює правового статусу такого майна та не перетворює сукупність будівельних матеріалів на нерухоме майно.

Відповідно вважає, що за адресою: АДРЕСА_1 , відсутній будь-який об`єкт нерухомого майна у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, оскільки належне ОСОБА_1 незавершене будівництво не являється житлом і не є також об`єктом нерухомості.

Тобто, позивачка не надала ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів перешкоджання співвідповідачем у використанні як об`єкта незавершеного будівництва так і земельної ділянки.

Більше того, станом на час розгляду апелянт ОСОБА_1 не являється власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0319 (у зв`язку з її поділом), щодо усунення перешкод в користуванні якою вона заявила позов.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди вказує, що позивач фактично просить стягнути орендну плату, яку вона вільно, без будь-якого належного обґрунтування визначає в розмірі 10 000,00 грн. за кожний місяць, що не передбачено чинним законодавством України.

ОСОБА_1 у відповіді на відзив, який не передбачений & 2 глави1 розділу V ЦПК, а фактично є письмовими поясненнями, вказала, що відповідач ОСОБА_4 подарував належну йому частку незавершеного будівництва по АДРЕСА_2 ОСОБА_5 . Однак зміна власника не змінила спірну ситуацію. ОСОБА_5 як дружина ОСОБА_4 продовжує користуватись частиною господарської будівлі, оснащеною під житло, що належить позивачці.

Зазначила, що перелік майна встановлений у рішенні суду щодо його поділу та наявний в реєстрі прав на нерухоме майно, що вказує на набуття властивостей нерухомості, а введенню його в експлуатацію перешкоджають відповідачі.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди вказала, що до відповідачки ОСОБА_5 вона не заявлялась.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 41 Конституції України закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 317 ЦК України встановлює, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або його частини, вимагати усунень порушень його права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі зазначеної норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Відповідно до статті 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За змістом ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.11.1981, який рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.02.2013 у справі №1715/20959/12 було розірвано.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 квітня 2021 року у справі № 569/13242/14-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна об`єктом спільної часткової власності подружжя та поділ спільного майна подружжя задоволено частково, визнано об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок з підсобними господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя сторін із визначенням часток по 1/2 частині за кожним.

Виділено на користь позивачки в натурі зі спільної сумісної власності 47/100 частин об`єкта незавершеного будівництва з підсобними господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , а саме:

частину житлової добудови (А-1), що складається з житлової 1-4 площею 23, 9 м2;

частину прибудови (а), що складається з коридору 1-5 площею 5,9 м2, ванної 1-6 площею 3,5 м2, кухні 1-7 площею 8,7 м2;

погріб Літ. (Пг/А-І);

вхідний ганок Літ. А2;

42% господарської будівлі Літ. (Б-2);

65% навісу з холодильником Літ. (Г);

85% огорожі Літ. (N-1);

ворота Літ. (N-2);

55% замощення Літ. (І);

септик Літ. (б/н)

відповідно до розподілу, зазначеного у висновку судової інженерно-технічної експертизи № 50213/11 від 23 квітня 2015 року та позначеного в додатку синім кольором.

Виділено відповідачу ОСОБА_4 в натурі зі спільної сумісної власності 53/100 частин об`єкта незавершеного будівництва з підсобними господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , а саме:

частину житлового будинку А-1, що складається із житлової 1-2 площею 21, 1 м2, житлової 1-3 площею 23, 3 м2, загальною площею 44,4 м2;

частину прибудови (а), що складається з передньої 1-1 площею 9,2 м2;

вхідний ганок Літ. (а1);

58% господарської будівлі Літ. (Б-2);

тамбур Літ. (6-2);

35% навісу з холодильником Літ. (Г);

15% огорожі Літ. (N-1);

хвіртку Літ. (N-3);

45% замощення Літ. (І)

відповідно до розподілу, зазначеного у висновку судової інженерно-технічної експертизи № 50213/11 від 23 квітня 2015 року та позначеного в додатку зеленим кольором.

Припинено право спільної сумісної власності подружжя сторін на об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок з підсобними господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Визнано земельну ділянку площею 0,10 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташовану у АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Виділено ОСОБА_1 , як позивачу, в натурі зі спільної сумісної власності 1/2 частини земельної ділянки площею 0,10 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованої у АДРЕСА_1 , площею 500 м2, що має розміри по периметру за годинниковою стрілкою від північного кута в м: НОМЕР_1 , 25-4, 52-5, 70-7, 26-4, 11-10 43-2 30- 14, 95-0, 95-0, 25-1, 46-7, 46-6, 70-7, 94-0, 98-2, 88-0. 07-1, 39-0,16-5,69- 1, 06-15, 57-3, 62 та позначена на плані в додатку до висновку судової інженерно-технічної експертизи № 50213/11 від 23 квітня 2015 року синім кольором.

Виділено відповідачу в натурі зі спільної сумісної власності 1/2 частини земельної ділянки площею 0,10 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованої у АДРЕСА_1 , площею 500 м2, що має розміри по периметру за годинниковою стрілкою від північного кута в м: 11,09-19,15- 30,21-13,03-15,57-1,06-1,39-0, 07-2,28-0,98-7,94-6,70-7,46-1,46-0,25-0,95-14,95-2,30-10,43-4,11-8,59 та позначена на плані в додатку до висновку судової інженерно-технічної експертизи № 50213/11 від 23 квітня 2015 року зеленим кольором.

Припинено право спільної сумісної власності подружжя сторін на земельну ділянку площею 0,10 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташовану у АДРЕСА_1 .

Постановою Рівненського апеляційного суду від 24 лютого 2022 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 квітня 2021 року по справі № 569/13242/14-ц було залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 09 листопада 2022 року по справі № 569/13242/14-ц рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 квітня 2021 року та Постанову Рівненського апеляційного суду від 24 лютого 2022 року залишено без змін.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відомостями з Державного реєстру речових прав встановлено підтверджується наступне:

27.03.2023 року на підставі рішення Рівненського міського суду у справі №569/13242/14-ц від 15.04.2021 року, висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №881 від 23.02.2023 виданого ПП "АРХСАЙД" право власності на об`єкт незавершеного будівництва з адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване за позивачкою ОСОБА_1

30.08.2023 року на підставі рішення Рівненського міського суду у справі №569/13242/14-ц від 15.04.2021 року, висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №881 від 23.02.2023 виданого ПП "АРХСАЙД" право власності на об`єкт незавершеного будівництва з адресою: АДРЕСА_2 зареєстроване за відповідачем ОСОБА_4

07.11.2023 року на підставі договору дарування №2045 від 07.11.2023 року внесено запис про припинення речового права за ОСОБА_4 та зареєстровано право власності за ОСОБА_5 (а.с. 73).

Довідкою про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні АДРЕСА_1 , виданою Департаментом цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради стверджується, що за вказаною адресою 28.10.2014 року були зареєстровані ОСОБА_5 та малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 (а.с. 108).

Враховуючи встановлене суд констатує, що як позивачка так і відповідачі є власниками часток, що утворені шляхом поділу в натурі об`єкта незавершеного будівництва (ступінь готовності 100%) та земельної ділянки.

Відповідачами не спростовано, що після поділу незавершене будівництво та господарські будівлі використовуються ними, зокрема для проживання.

Відповідно до листа № 13094/200/04-2023 від 18.04.2023 з ГУ Національної поліції в Рівненській області Рівненське районне управління поліції, на повідомлення позивача шодо її конфлікту з ОСОБА_4 , який не допускав її до спільного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зазначається, що така подія зареєстрована в ІТС "ІПНП" та внесена до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення за № 9486 від 05.04.2023.

Згідно листа № 16355/200/04-2023 від 18.05.2023 з ГУ Національної поліції в Рівненській області Рівненське районне управління поліції, на повідомлення позивача шодо її конфлікту з колишнім чоловіком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , вказується, що така подія зареєстрована в ІТС "ІПНП" та внесена до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення за № 12669 від 05.05.2023.

З відповіді ОСОБА_4 на лист вимогу від 19 квітня 2023 року вбачається, що відповідач вважав за можливе провести вселення позивачки в частину будинку лише за участю виконавчої служби, а користування допускав за умови виготовлення позивачкою технічної документації для постачання комунальних послуг. При цьому запропонував викупити частину будинковолодіння, що належить відповідачу або спільно продати виділені частки.

Такі обставини вказують на недобросовісність ОСОБА_4 та свідоме порушення ним прав позивачки ОСОБА_1 оскільки користуючись об`єктом незавершеного будівництва, відповідач, не зважаючи на судове рішення про його поділ між сторонами, встановлює позивачці умови допуску та користування її часткою. При цьому вчиняє юридично значимі дії зі своєю часткою, зокрема її дарування, яка має аналогічний правовий статус із часткою позивачки та водночас заперечує право позивачки на її захист.

Оцінюючи надані докази колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що факт наявності перешкод створюваних відповідачами у користуванні власністю позивачки підтверджується належними та допустимими доказами, яких на думку колегії достатньо для такого висновку.

Разом з цим слід вказати, що категорія "виселення" стосується житлового законодавства. Спеціальним законодавчим актом в таких спорах є ЖК України, тоді як ст. 391 ЦК України є нормою загальною.

Відповідно до ч.1,2 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відтак усунути позивачці перешкоди в користуванні приватною власністю (будівельними матеріалами, які були використані в процесі незавершеного будівництва) слід не шляхом виселення відповідачів, оскільки відсутні підстави для застосування норм Житлового кодексу України, а шляхом надання безперешкодного доступу до приміщень об`єкта незавершеного будівництва та звільнення відповідачами і не чинення ними позивачці перешкод в користуванні та розпорядженні об`єктом незавершеного будівництва, що відповідатиме сутності негаторного позову, який заявлений позивачкою.

Оскільки при поділі майна у справі № 569/13242/14-ц суди встановили, що земельна ділянка виділялась для будівництва, не вважали будівництво самочинним, а зворотного не доведено та враховуючи приписи ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України висновок про усунення перешкод у користуванні власністю поширюється й щодо земельної ділянки.

Також суд враховує, що у спірних відносинах межі і конфігурація самої земельної ділянки не змінювались, а її поділ не перешкоджає можливості забезпечити доступ до частини такої земельної ділянки, що належить позивачці.

Частиною 1 статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Обставини та розмір заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 не доведено, а обгрунтування розміру моральної шкоди фактично ототожнюються з упущеною вигодою за неотримання орендної плати, тому в цій частині задоволення вимог слід відмовити позивачці.

З урахуванням зазначеного вище та положень ст. 376 ЦПК України, колегія суддів вважає, що постановлене судом першої інстанції рішення підлягає до скасування.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів підлягає до стягнення понесені судові витрати зокрема зі сплати судового збору. Оскільки в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено, то з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 слід стягнути по 1367 гривень судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 лютого 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належними їй частинами об`єкта незавершеного будівництва з підсобними господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 шляхом надання безперешкодного доступу до об`єкта незавершеного будівництва, господарських будівель та споруд і зобов`язати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не чинити перешкод в доступі до:

частини житлової добудови (А-1), що складається з житлової 1-4 площею 23, 9 м2;

частини прибудови (а), що складається з коридору 1-5 площею 5,9 м2, ванної 1-6 площею 3,5 м2, кухні 1-7 площею 8,7 м2;

погрібу Літ. (Пг/А-І);

вхідного ганку Літ. А2;

42% господарської будівлі Літ. (Б-2);

65% навісу з холодильником Літ. (Г);

85% огорожі Літ. (N-1);

ворота Літ. (N-2);

55% замощення Літ. (І);

септику Літ. (б/н) відповідно до розподілу, зазначеного у висновку судової інженерно-технічної експертизи № 50213/11 від 23 квітня 2015 року та позначеного в додатку синім кольором.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною їй частиною земельної ділянки шляхом надання безперешкодного доступу і зобов`язати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не чинити перешкод в доступі до:

земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованої у АДРЕСА_1 , площею 500 м2, що має розміри по периметру за годинниковою стрілкою від північного кута в м: 51, 25-4, 52-5, 70-7, 26-4, 11-10 43-2 30- 14, 95-0, 95-0, 25-1, 46-7, 46-6, 70-7, 94-0, 98-2, 88-0. 07-1, 39-0,16-5,69- 1, 06-15, 57-3, 62 та позначена на плані в додатку до висновку судової інженерно-технічної експертизи № 50213/11 від 23 квітня 2015 року синім кольором.

В частині вимог про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 по 1367 гривень судового збору з кожного відповідача, а загалом 2734 гривні, за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 серпня 2024 року.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Шимків С.С.