РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2024 року

м. Рівне

Справа № 564/60/24

Провадження № 22-ц/4815/811/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н.М.,

суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Ковальчука Сергія Леонідовича на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2024 року у складі судді Цвіркуна О.С., ухвалене в м. Костопіль Рівненської області, повний текст рішення складено 25 квітня 2024 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох дітей. У зв`язку з тим, що подружжя має різні характери, різні погляди на життя, позивачка не має бажання надалі проживати разом з відповідачем. Між ними відсутнє взаєморозуміння, спроби налагодження стосунків закінчились ще більшими непорозуміннями та сварками, що негативно впливає на психологічний розвиток їхніх дітей. Вважає подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливим. Просила суд розірвати між нею та відповідачем шлюб, зареєстрований 27 вересня 2011 року виконкомом Головинської сільської ради Костопільського району Рівненської області, актовий запис №10, а також стягнути судові витрати з відповідача.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2024 року вказаний позов задоволено. Шлюб, зареєстрований 27 вересня 2011 року виконкомом Головинської сільської ради Костопільського району Рівненської області, актовий запис №10, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 073,60 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване конституційно гарантованим принципом добровільності шлюбу чоловіка і жінки та обґрунтовано тим, що позивач наполягає на розірванні шлюбу та заперечує проти надання подружжю строку для примирення.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_2 адвокат Ковальчук Сергій Леонідович оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що при вирішенні спору суд припустився надмірного формалізму та не з`ясував всебічно і повно фактичні взаємини подружжя ОСОБА_3 , дійсні причини позову, не врахував наявність малолітніх дітей, не забезпечив участь в судовому засіданні обох сторін, не вжив заходів до примирення подружжя. Доводить, що його довіритель не отримував повідомлень про призначення справи до розгляду, про відкриття провадження у ній, а наявний в матеріалах справи поштовий трекер про відправлення ухвали про призначення справи до розгляду ОСОБА_2 містить відмітку «вручено члену сім`ї». Додає, що позивачка, зловживаючи своїм становищем, не повідомила відповідача про отриману ухвалу та про дату розгляду справи. Зазначає, що позивач з відповідачем перебувають у шлюбі понад 12 років, мають двох малолітніх дітей, проживають в одному будинку, пов`язані спільним побутом, при чому відповідач бажає зберегти шлюб із позивачем. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 заперечує проти апеляційної скарги відповідача, наполягає на розірванні шлюбу. Зазначає, що непорозуміння і сварки між нею та відповідачем почалися з 2020 року, у зв`язку з чим вона двічі зверталася з позовом про розірвання шлюбу у 2021 та у 2022 роках, однак, йдучи назустріч умовлянням та обіцянкам відповідача змінити своє ставлення до сім`ї у кращий бік, залишала свої позовні заяви без розгляду, даючи їхній сім`ї шанс на збереження. Пояснює, що обіцянок відповідача вистачало на два-три місяці, після яких відповідач повертався до своєї негативної поведінки, а сварки між ними наростали. Наголошує, що викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що відповідач не отримував ухвалу про відкриття та про призначення до розгляду справи, не відповідають дійсності, оскільки апелянт знав про наявність справи в суді, отримував усі процесуальні документи, і вони неодноразово разом з ним обговорювали на підвищених тонах це питання, що призводило до чергової сварки. Просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 27 вересня 2011 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому виконкомом Головинської сільської ради Костопільського району Рівненської області, актовий запис №10, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від подружнього життя сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 .

Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані піклуватись про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

У апеляційній скарзі стороною відповідача вказується про те, що місцевим судом при розгляді справи не було вжито заходів до примирення подружжя, що є порушенням ч. 1 ст. 111 СК України. Позивачка у відзиві на апеляційну скаргу категорично заперечує проти надання строку для примирення, покликаючись на те, що позов у цій справі є третім позовом про розірвання шлюбу за останні три роки.

Як встановлено судом, сторони проживають за однією адресою. Тобто, за період з моменту подачі позову до суду 08.01.2024 року і до моменту розгляду справи в апеляційному суді, вони не досягли примирення і згоди щодо подальшого збереження своєї сім`ї.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка вказувала, що між нею та відповідачем відсутнє взаєморозуміння, адже відповідач не поділяє її життєві цінності, погляди на сім`ю та роль чоловіка у ній, що в результаті призвело до втрати почуття любові та поваги щодо нього. Заперечувала проти надання строку для примирення подружжя, зазначаючи, що не має бажання зберігати сім`ю з відповідачем та примирення між ними неможливе.

На спростування цих посилань позивачки відповідач, який заперечував проти позову та оскаржив рішення суду про розірвання шлюбу, не надав жодних обґрунтованих пояснень чи доказів вжиття ним заходів для примирення з позивачкою.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо безпідставного невжиття місцевим судом заходів до примирення подружжя як такі, що суперечать обставинам справи та нормам сімейного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 111, 112 СК України застосування судом заходів примирення подружжя є правом, а не обов`язком суду і в разі встановлення того, що подальше сумісне життя і збереження шлюбу суперечить таким, що мають суттєве значення інтересам будь-кого з подружжя, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, оскільки подальше його збереження суперечить вимогам закону про право позивача на добровільність шлюбу. При цьому апеляційний суд враховує те, що з моменту подання позовної заяви і до моменту розгляду даної справи апеляційним судом минуло понад п`ять місяців, у зв`язку із чим відповідач мав час та можливість для примирення із позивачкою, однак жодних доказів вжиття заходів з цього приводу суду не надав. За таких обставин висновок місцевого суду про розпад сім`ї сторін і неможливість її збереження відповідає матеріалам справи, а оскаржуване рішення ґрунтується на законі.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Ковальчука Сергія Леонідовича залишити без задоволення.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 серпня 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Хилевич С. В.