ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7724/24 Справа № 212/5278/24 Суддя у 1-й інстанції - Зімін М.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

секретар судового засідання Юрченко Г.О.

сторони справи

позивач- ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2024 року, постановлену суддею Зіміним М.В. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 03 червня 2024 року,

УСТАНОВИВ

У травні 2023 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є матір`ю ОСОБА_2 , інших дітей не має, не позбавлена батьківських прав відносно відповідача, до повноліття останнього займалася його вихованням, матеріально підтримувала сина. На теперішній час позивач досягла 55 років, з 2022 року є пенсіонером, інших джерел доходу, окрім пенсії, не має. За станом здоров`я перебуває під наглядом лікарів, у зв`язку з чим постійно купує дорого вартісні ліки, проходить обстеження, тому матеріальне становище позивача є вкрай нужденним. Її пенсія становить 2491,15 грн. щомісяця, однак витрати на утримання квартири, які складають близько 1000,00 грн. щомісяця, покупка ліків, продуктів харчування, засобів особистої гігієни та одягу, не може забезпечити необхідне та належне існування. Крім того, позивач впродовж тривалого часу утримує свою 83-річну матір пенсіонерку, яка потребує вартісні ліки, які не в змозі придбати на маленьку пенсію. Натомість, відповідач має молодий вік, працює, має щомісячний дохід, однак матеріальної допомоги позивачу не надає, хоча і має таку можливість.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері.

Позивач ОСОБА_1 оскаржила ухвалу в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали, просить її скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, скаржник зазначає, що у справі №212/9479/23 вона звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на своє утримання, починаючи з дня звернення до суду і довічно, тобто станом на 24.11.2023. У справі, ухвала в якій оскаржується, сторонами є ті самі сторони, однак предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення аліментів з відповідача на утримання матері, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 23.05.2024. Підставою стягнення аліментів є зростання розміру витрат позивача, погіршення стану здоров`я та потреба у грошових коштах. Вважає, що предмет та підстави позову у вказаних справах не є тотожнім, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження на підставі п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України, оскільки позивач просила стягнути аліменти на своє утримання за інший період, ніж у справі №212/9479/23.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2024 року, справа №212/9479/23, яке набрало законної сили 11 квітня 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері відмовлено.

В обґрунтування позову у цивільній справі №212/9479/23 ОСОБА_1 посилалась на те, що вона є матір`ю ОСОБА_2 , інших дітей не має, не позбавлена батьківських прав відносно відповідача, до повноліття останнього займалася його вихованням, матеріально підтримувала сина. На теперішній час позивач досягла 55 років, з 2022 року є пенсіонером, інших джерел доходу, окрім пенсії, не має. За станом здоров`я перебуває під наглядом лікарів, у зв`язку з чим постійно купує дорого вартісні ліки, проходить обстеження, тому матеріальне становище позивача є вкрай нужденним. Її пенсія становить 2491,15 грн. щомісяця, однак витрати на утримання квартири, які складають близько 1000,00 грн. щомісяця, покупка ліків, продуктів харчування, засобів особистої гігієни та одягу, не може забезпечити необхідне та належне існування. Крім того, позивач впродовж тривалого часу утримує свою 83-річну матір пенсіонерку, яка потребує вартісні ліки, які не в змозі придбати на маленьку пенсію. Натомість, відповідач має молодий вік, працює, має щомісячний дохід, однак не матеріальної допомоги позивачу не надає, хоча і має таку можливість.

Судом встановлено, що позовна заява, яка подана до суду 23 травня 2024 року, ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_3 , ґрунтується на аналогічних доводах позивача, які вже були досліджені судом у цивільній справі №212/9479/23.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у відкритті провадження у справі, виходив з того, що є рішення, що набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право

в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно норм п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Відмова у відкритті провадження у справі у цьому разі можлива за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми права позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

За змістом норм ЦПК України предмет позову це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого у справі між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 липня

2021року у справі №640/9380/19 (провадження №61-6741св21), від 15 листопада 2021 року у справі №428/9280/20 (провадження№61-12194св21), від 21 грудня 2021 року у справі №295/983/21 (провадження №61-13906св21), від 19 січня 2022 року у справі №766/4505/20 (провадження №61-14440св21).

Отже, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо в позовах, які розглядалися судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У справі №212/9479/23 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, починаючи з дня звернення до суду і довічно, тобто станом на 24 листопада 2023 року.

У справі, що переглядається в апеляційному порядку, сторонами є позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 .

Предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення аліментів з відповідача на утримання непрацездатної матері, починаючи з дня звернення до суду

і довічно, тобто станом на 23 травня 2024 року. Позов подано 23 травня 2024 року.

Підставою позову, тобто підставою стягнення аліментів на її утримання позивач зазначала зростання розміру її витрат, погіршення стану здоров`я та потребу грошових коштів.

Зважаючи на те, що підстави позовів у справі, що переглядається в апеляційному порядку, та у справі №212/9479/23, рішення суду в якій набрало законної сили, не є тотожними, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадженняя у справі №212/5278/24 на підставі пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України, так як ОСОБА_1 просила стягнути аліменти на її утримання починаючи з дня звернення до суду (23 травня 2024 року) і довічно, тобто за інший період.

Тому наявність рішення суду першої інстанції у справі №212/9479/23, яке набрало законної сили, не є підставою відмови у позові у справі

№212/5278/24 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері за інший проміжок часу, за який, вочевидь, змінився стан здоров`я позивача, її майновий стан та відповідача.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України, оскільки у названих справах різні підстави позову.

Перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2024 року.

Головуючий:

Судді: