Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6297/24
Провадження № 2/711/2327/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Скляренко В.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Дослідивши матеріали позову та додані до нього докази, суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно позовної заяви змістом позовних вимог є визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, тому, визначаючи підсудність даної справи, слід керуватись вимогами ст.ст. 27, 28 ЦПК України.

За правилами, що визначені ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 12 ст. 28 ЦПК України, за вибором позивача позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві (постанова КЦП ВС від 29 жовтня 2020 року, справа № 263/14171/19).

Звертаючись до суду з даним позовом позивачка керується саме п. 12 ч. 28 ЦПК України та подає його до Придніпровського районного суду м. Черкаси, тобто за місцем виконання оспорюваного виконавчого напису.

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів виконавчих написів нотаріусів.

Місце виконання рішення визначене статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Отже, виходячи зі змісту ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», законодавець пов`язує місце виконання рішення не з місцем знаходження державного/приватного виконавця чи місцем відкриття виконавчого провадження, а з місцем вчинення виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходженням його майна.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.10.2020 року у справі №263/14171/19.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За вимогами ч. 3 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Як встановлено зі змісту позовної заяви та доданих до неї доказів, зареєстрованим місцем свого проживання позивачка ОСОБА_1 зазначає: АДРЕСА_1 , тобто територію, на яку поширюється юрисдикція Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Разом з тим, із матеріалів позовної заяви вбачається, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. перебуває виконавче провадження № 56180322 з виконання вищезазначеного виконавчого напису №249 від 06.02.2018 року.

30.05.2024 року в даному виконавчому провадженні приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої вбачається що остання отримує дохід у ФОП ОСОБА_2 (ЄДРПУ НОМЕР_1 ), місцезнаходження якого за адресою: АДРЕСА_2 . Даною постановою зобов`язано ФОП ОСОБА_2 (ЄДРПУ НОМЕР_1 ) здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 20% доходів щомісяця до погашення загальної суми боргу за виконавчим провадженням, яка складає 15 325 грн. 95 коп., в тому витрати виконавчого провадження 1 000 грн., та направлено її для виконання ФОП ОСОБА_2 (ЄДРПУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).

Таким чином, вказаною постановою звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 за місцем їх отримання (роботи), а саме за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, в даному випадку місцем виконання спірного виконавчого напису є місце роботи боржниці ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказана вище адреса не відноситься до територіальної юрисдикції Придніпровського районного суду м. Черкаси, а відноситься до територіальної юрисдикції Соснівського районного суду м. Черкаси.

Відомостей про те, що будь-які виконавчі дії з примусового виконання виконавчого напису №249 від 06.02.2018 року проводяться саме за місцем проживання позивачки ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Тому, за наведених обставин, дана позовна заява не підсудна Придніпровському районному суду м. Черкаси.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Інтерпретація суті конструкції «суд, встановлений законом» викладена Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд) у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України». Так, ЄСПЛ наголосив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Правова позиція ЄСПЛ у вказаній справі дозволяє виокремити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

З наведеного вище вбачається, що розгляд справи судом з порушенням правил територіальної юрисдикції є порушенням права особи на справедливий суд (ч. 1 ст. 6 Конвенції) та підставою для скасування ухваленого у справі рішення (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно зі статтею 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

За таких обставин вважаю, що дана справа не підсудна Придніпровському районному суду м. Черкаси та підлягає передачі за належною підсудністю до Соснівського районного суду м. Черкаси, тобто за місцем виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса.

На підставі викладеного вище та, керуючись ст. ст. 31-32, 187, 260-261, 316, 353-354 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и л а:

Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню передати за підсудністю до Соснівського районного суду м. Черкаси.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 13.08.2024 року.

Суддя Придніпровського

районного суду м. Черкаси: В.М. Скляренко