Справа № 350/1267/24
Номер провадження 4-с/350/2/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2024 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Пулика М.В.,

секретаря судового засідання Юречко Т.Б.,

представника скаржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу скарги ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник-адвокат Мізик Сергій Іванович на дії державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Борис Ю.Б., заінтересована особа: стягувач ОСОБА_3 ,-

установив:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Рожнятівського районного суду з скаргою на дії органу примусового виконання. Скаржник просить визнати бездіяльність начальника Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дяківа М. щодо незняття арешту з автомобіля OPEL ZАFIRA, 2008 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 неправомірною. Зобов`язати начальника Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дяківа М. зняти арешт, накладений 18 вересня 2023 року постановою державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Борис Ю.Б., у виконавчому провадженні №32085967 на майно боржника ОСОБА_2 - автомобіля OPEL ZАFIRA, 2008 року випуску, д.р.н. НОМЕР_2 .

Скарга обґрунтована тим, що підставою для накладення арешту, як зазначено у постанові, є наявність заборгованості та посилання на ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон). Дійсно, у зв`язку із тимчасовими труднощами пов`язаними із працевлаштуванням, скаржник допустив заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 всіх видів його заробітків, але не менше встановленого законом мінімуму, до досягнення повноліття. Однак станом на 01.07.2024 при наявності заборгованості на суму 43312.75 грн., ним добровільно сплачено 44 000.00 грн., а отже жодної заборгованості не існує. Вказаним рішенням скаржник позбавлений правом розпоряджатись на власний розсуд належним йому на праві приватної власності автомобілем OPEL ZАFIRA, 2008 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 . З метою забезпечення конституційних прав на право розпоряджатись власним майном, на адресу керівника виконавчої служби надіслано прохання зняти арешт з автомобіля у зв`язку із відсутністю заборгованості. Однак, у знятті арешту відмовлено, із посиланням на п.7 частини 4 ст. 59 Закону. Вважає вказані дії незаконними, такими, що суперечать діючому законодавству.

Враховуючи, що заявник не має можливості вільно володіти та розпоряджатися своїм майном, арешт майна, як засіб забезпечення виконання рішення, на теперішній час не є актуальним, просить визнати бездіяльність державного виконавця неправомірною та зобов`язати уповноважених осіб виконавчої служби зняти арешт, накладений в рамках виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 26.07.2024 скаргу залишено без руху, з наданням заявнику часу для усунення недоліків. 07.08.2024 року надійшла заява на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 08.08.2024 відкрито провадження за скаргою з викликом учасників справи.

У судове засідання заявник не прибув, його представник адвокат Мізик С.І. подав заяву про слухання справи у його відсутності, заявлені вимоги просив задовольнити.

Стягувач ОСОБА_5 у судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення скарги заперечила.

Представник Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області не з`явився у судове засідання, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подали.

У відповідності до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Гарантією прав фізичних та юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 та п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст.ст.124, 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ECHR у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)). У Рішенні ECHR у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливості для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Судом встановлено, що на виконанні у Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області перебуває виконавче провадження ВП 32085967 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області виданого 12.03.2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів у розмірі всіх видів його заробітку.

18.09.2023 державним виконавцем Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Борис Ю.Б. накладено арешт на рухоме майно боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 9995.25 гривня.

Як вбачається з відповіді начальника Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області М.Дяківа від 11 липня 2024 року, на виконанні відділу ДВС перебуває виконавче провадження № АСВП 32085967. В ході вчинення виконавчих дій з боржника стягнуто заборгованість в повному обсязі. Станом на 01.07.2024 заборгованість відсутня. Проте у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту з вказаного взапиті транспортного засобу оскільки, у відповідності до п 7 частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Частиною 2 статті 19 Конституції України чітко встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладається на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У силу ч. ч. 1 та 2 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження", під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Порядок стягнення аліментів визначений у ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 2 ст.71 Закону передбачено, що за наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.56 Закону "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанов і про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно ч.1 п.7 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише / законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

В ході здійсненної перевірки майнового стану боржника накладено на виявлене рухоме майно, яким є автомобіль OPEL ZАFIRA, 2008 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 на який накладено арешт. Однак, суд приходить до висновку, що державний виконавець не перевірив наявність в боржника іншого рухомого чи нерухомого майна, яке б давало можливості забезпечити виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Верховний Суд у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 сформував наступну правову позицію: застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті і Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Суд, враховує також і правову позицію, висловлену Верховним Судом в постанові від 17 січня 2024 року у справі № 472/333/22, що застосування арешту майна боржника скаржника по справі як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Конвенції, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що арешт на майно боржника, яким є транспортний засіб за відсутності в нього заборгованості по сплаті аліментів, на даний час є безпідставним, тому такий слід зняти. При цьому суд враховує, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту, накладеного державним виконавцем на майно боржника, є невиправданим втручанням у його право на мирне володіння майном.

Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про арешт майна боржника, а саме, врахувавши наявність заборгованості зі сплати аліментів, державний виконавець діяв в рамках Закону України "Про виконавче провадження", а тому дії державного виконавця були спрямовані на забезпечення належного виконання судового рішення про стягнення аліментів з метою зменшення розміру їх заборгованості, забезпечення захисту інтересів стягувача та прав дитини на належне утримання, а відтак судом не встановлено протиправності дій державного виконавця.

Суд враховує, що державним виконавцем здійснюються усі можливі заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені Законом України «Про виконавче провадження», а тому суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 76-89, 447-451 ЦПК України, суд -

постановив:

скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник-адвокат Мізик Сергій Іванович на дії державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Борис Ю.Б., заінтересована особа: стягувач ОСОБА_3 задоволити частково.

Зобов`язати начальника Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дяківа М. зняти арешт, накладений 18 вересня 2023 року постановою державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Борис Ю.Б., у виконавчому провадженні №32085967 на майно боржника ОСОБА_2 - автомобіля OPEL ZАFIRA, 2008 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії тексту цієї ухвали шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 16.08.2024.

Суддя: