У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2024 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місці Києві, Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, третя особа: Перша Київська державна нотаріальна контора про зняття арешту з нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2023 р. позивач ОСОБА_1 , інтереси якої представлені адвокатом Мельніковою І.Г., звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ГУ НП в місті Києва (відповідач-1), Шевченківського РУ ГУ МВС в місті Києві (відповідач-2), третя особа: Перша Київська держ.нот.контора, в якому просить припинити обтяження речових прав на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , що у Подільському районі м.Києва, тип обтяження: арешт (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: № 1394648, 1394659, 1394672; зареєстровано 12.05.1997 за № 10019-22 (внутрішній № 3001162D26EE2F305422); реєстратором: Перша Київська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: лист - 12-990, 12.05.1997, Радянське РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Ухвалою від 25.10.2023 р. вищевказаний позов був залишений без руху з наданням позивачеві строку для усунення недоліків, а саме: сплатити судовий збір, які були усунуті позивачем у встановлений законом строк.

Ухвалою від 03.11.2023 р. відкрито провадження у справі з призначенням розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представником відповідача-1 подано відзив, в якому ГУ НП в місті Києві просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність, виходячи з такого. Власниками вищевказаної квартири значаться ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а з наданих позивачем документів вбачається, що правовідносини щодо продажу даної квартири виникли у ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , але згода іншого співвласника квартири ОСОБА_2 відсутня, що свідчить про наявність майнового спору в цій справі. При цьому позовні вимоги до відповідача-1 позивачем не заявлені, а тому є неналежним відповідачем, що є самостійною підставою для відмови в позові.

В підготовчому засіданні 22.02.2024 р. було закрито підготовче провадження, питання заміни відповідача у справі не вирішувалось в зв`язку з неявкою позивача та його представника, думка яких щодо цього питання є обов`язковою, справа була призначена до судового розгляду.

Позивач та його представник повторно не з`явились в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до вимог закону, заяв про розгляд справи за відсутності позивача не подавали. При цьому представником позивача - адвокатом Мельніковою І.Г. електронною поштою подана заява про відкладення розгляду справи в зв`язку із зайнятістю в іншому процесі.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Враховуючи, що заява представника позивача про відкладення розгляду справи не підписана ЕЦП (КЕП), а також беручи до уваги повторність неявки сторони позивача, суд вважає за необхідне залишити без розгляду дане клопотання та вирішує справу відповідно до норм чинного ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, в призначене після закриття підготовчого провадження на 28.03.2024 р. судове засідання позивач та його представник не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. При цьому в судовому засіданні був присутнім представник відповідача-1.

Враховуючи першу неявку сторони позивача в судове засідання, на підставі ст.223 ч.2 ЦПК України судовий розгляд справи був відкладений на 22.04.2024 р.

В судове засідання 22.04.2024 р. позивач та його представник, будучи достеменно обізнаними про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причину неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи за відсутності позивача не подавали.

Отже, позивач, будучи у встановленому законом порядку належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання 22.04.2024 р. не з`явився, що є повторністю (тобто двічі поспіль), із заявами про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався.

Частинами першою, другою статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, в тому числі з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Тим самим, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Згідно з вимогами ЦПК України суд не повинен з`ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду в разі неможливості розгляду справи за відсутності позивача.

Отже, повторна неявка позивача є підставою для залишення позову без розгляду незалежно від причин такої неявки.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі №465/205/17, від 28 жовтня 2021 року у справі №465/6555/16-ц.

Системний аналіз п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України та положень ст.223 цього Кодексу свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду. Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явилися в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду, а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом (ч.2 ст.257 ЦПК України).

Згідно зі статтею 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

Системний аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що законодавець диференціює необхідність урахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, якою є неявка: першою чи повторною. Така диференціація обумовлена як необхідністю забезпечити дотримання прав позивача на участь у судовому засіданні у разі першої неявки за належного його повідомлення про час та місце судового засідання та поважності причин неявки, так і необхідністю введення певних обмежень з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, прав та інтересів іншої сторони - відповідача, який притягнутий до участі у справі позивачем, а тому саме останній має продемонструвати свій інтерес у як найскорішому розгляді справи, а отже зобов`язаний у розумні інтервали цікавитися провадженням у справі. Саме тому, повторна неявка позивача в судове засідання, незалежно від поважності її причин, дає суду підстави залишити позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його неявка не перешкоджає вирішенню спору по суті.

Таким чином, зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами щоб не допустити затягування розгляду справи.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі №558/9/18.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи, або виконанням рішення, ухваленого на користь особи. Недотримання строків розгляду цивільних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Відтак, суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №757/23967/13-ц.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ст.12 ч.4 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Як вбачається з матеріалів, справа вже певний час перебуває в провадженні, але, звернувшись до суду, позивач та/або його представник жодного разу не з`являлись ані в підготовчі, ані в судові засідання, рухом справи не цікавились. При цьому інформація про час та місце розгляду справи є відкритою для учасників справи.

З огляду на те, що позивачем було допущено повторність (другої підряд) неявки в судове засідання, а заява про розгляд справи за відсутності позивачем не подана і неявка позивача перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність залишення вищевказаного позову без розгляду на підставі ст.257 ч.1 п.3 ЦПК України в зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання.

Залишення позову без розгляду не позбавляє позивача права повторного звернення до суду для захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів в установленому законом порядку.

А відтак, позивач має право повторно звернутись до суду у встановленому законом порядку з аналогічними позовними вимогами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.257 ч.1 п.3, 258-260, 261, 353, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місці Києві, Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, третя особа: Перша Київська державна нотаріальна контора про зняття арешту з нерухомого майна - залишити без розгляду.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду з подачею апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяН. М. Ларіонова