Унікальний номер справи 755/2538/24
Головуючий у суді першої інстанції В.П. Гончарук
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

15 серпня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

сторони

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція»

відповідач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція», подану представником ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року,

у с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі за текстом ТОВ «Євро-Реконструкція») звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за послуги централізованого опалення, постачання теплової енергії та гарячої води у розмірі 121 507,55 грн., та судовий збір в розмірі 3 028,00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 у тому числі в кв. № 16 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198. Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (№111(4511).

Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання і укладаються з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, були опубліковані на офіційному веб-сайті ТОВ «Євро-Реконструкція» 13 жовтня 2021 року.

Проте, Договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно правовими актами на момент виникнення заборгованості між Відповідачами та Позивачем не був укладений, а також заява-приєднання до умов індивідуальних типових договорів Споживачами послуг до ТОВ «Євро-Реконструкція» та мешканцями вказаної квартири з метою їх ідентифікації не надавалася.

Однак з січня 2016 року за вказаною квартирою своєчасно не вносилась плата за отримані послуги централізованого опалення/постачання теплової енергії та з січня 2016 року не вносилася плата за отримані послуги з постачання гарячої води, в результаті чого станом на 01 січня 2024 року утворилась заборгованість.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року позов ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість у розмірі 50 497, 49 грн. В решті задоволення позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь ТОВ «Євро-Реконструкці» судовий збір у розмірі по 1 514,00 грн. з кожного.

Не погодившись із рішенням суду, ТОВ «Євро-Реконструкція» через свого представника ОСОБА_3 звернулось з апеляційною скаргою, у якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи при вирішенні спору, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, у зв`язку із чим просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач зазначає, що не підлягає задоволенню заява відповідача про застосування судом наслідків спливу позовної давності до частини заявлених позивачем вимог, оскільки пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину,встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID- 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COV1D-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України був встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений ( від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 № 229, від травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 № 928 був неодноразово продовжений.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року №1423 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України до від 25 березня 2020 року № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2», якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30 квітня 2023 року.

Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Представник зауважує, що оскільки, 3 % річних та інфляційні встрати, які передбачені ст. 625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання і мають компенсацій характер, тому до положення даної статті закону застосовується загальний строк позовної давності.

Така позиція підтверджується, серед іншого, судовою практикою з аналогічного питання, викладеною в Постанові Київського апеляційного суду від 18.04.2024 по справі № 755/1441/24.

Не погоджуючись з рішенням Дніпровського районного суду від 11.04.2024 ОСОБА_1 також подано апеляційну скаргу. Відповідач вважає, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Апелянт зазначає, що позовна заява підписана представником ТОВ «Євро-Реконструкція» Мариною Гречан за довіреністю. На підтвердження своїх повноважень ОСОБА_4 надала довіреність від 04.08.2023 № 40, видану Генеральним директором позивача ОСОБА_5 . Повноваження Генерального директора щодо підписання довіреності і обсягу прав, які він має право передати повіреному визначається, зокрема, Статутом товарства. У витягу із Статуту, який додано до позовної заяви, відсутні сторінки, які стосуються загальних зборів учасників товарства. Відтак, на думку апелянта, є неможливим встановити обсяг повноважень генерального директора О.Сидоренко щодо правомірності передачі ним саме цих повноважень по довіреності від 04.08.2023 № 40 представнику позивача і підписанту позовної заяви.

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що позов було подано, зокрема, до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Однак в резолютивній частині оскаржуваного рішення зазначена ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не була зазначена у позовній заяві. Будь-яких заяв про заміну неналежного відповідача належним матеріали справи не містять.

На думку апелянта, єдиним доказом наявності зазначеної позивачем заборгованості, були надані підписантом позовної заяви відповідні розрахунки. Ці розрахунки були надані в оригіналі без підтвердження повноважень їх підписантів. Отже, єдиний доказ, на підставі якого було можливо встановити дійсні обставини справи, визначити існування заборгованості відповідачів та її розмір, є недостовірним.

ОСОБА_1 подано також до суду відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Євро-Реконструкція», вважає апеляційну скаргу безпідставною, необґрунтованою.

Відовідач зазначає, що обґрунтовуючи апеляціну скаргу, а саме, неправильне, на думку скаржника, застосування судом першої інстанції позовної давності в сенсі визначення періоду, за який здійснено стягнення заборгованості з відовідачів, скаржник посилається на п. 12 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Однак, ОСОБА_1 зауважує, що закон набрав чинності 02.04.2020, тому початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме із моментом набрання чинності 02.04.2020 цим законом. Закон набрав чинності 30.01.2024. Позовну заяву було зареєстровано судом 05.02.2024, тобто після набрання чинності вищевказаним законом.

Також, при поданні апеляційної скарги скаржник зменшив розмір і підстави позовних вимог. Окрім того, апеляційна скарга подана представником скаржника поза межами його повноважень.

ТОВ «Євро-Реконструкція» через представника ОСОБА_3 подано до суду відповідь на відзив до апеляційної скарги.

Товариство зазначає, що твердження відповідача про відсутність підтвердження повноважень особи, яка підписала довіреність на представництво інтересів представника позивача не відповідає дійсності, оскільки у наданому до позовної заяви витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, зазначена інформація про керівника юридичної особи: ОСОБА_7 - керівник. Законодавством України не встановлено термін чинності витягу з ЄДР. Подання позивачем до позову витягу з ЄДР, сформованого на дату видачі представнику позивача довіреності, не є підставою для прийняття судом ухвали про повернення позовної заяви.

З точки зору позивача наслідки спливу позовної давності судом першої інстанції застосовано не вірно, у зв`язку з чим разом з апеляційною скаргою представником позивача подано власний розрахунок заборгованості за спірний період в межах позовної давності. Вказаний розрахунок не є зменшенням розміру первісних позовних вимог.

25.07.2024 від представника ТОВ «Євро-Реконструкція» надійшла заява. Представник зазначає, що у позовній заяві представником Товариства невірно вказано дату народження відповідача ОСОБА_6 , а маме замість вірного « ІНФОРМАЦІЯ_2 » вказано помилково дату « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

ТОВ «Євро-Реконструкція» через представника ОСОБА_3 подано до апеляційного суду також відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Товариство просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2024 залишити без задоволення, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2024 скасувати. З урахуванням поданої відповідачем заяви про застосування судом наслідків спливу позовної дасності до заявлених вимог за період з 12.03.2017 по 31.12.2023, стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води у розмірі 74 711,38 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 13 290,34 грн., та 3 % річних у розмірі 13 290,34 грн., судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 3 028,00 грн.

У відповідності до вимог п. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, ціну позову, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд перевірив доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість рішення суду в межах його апеляційного оскарження, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ТОВ «Євро-Реконструкція», подана представником Смолярчук О.О. підлягає до часткового задоволення, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вирішуючи спір у даній справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням штрафних санкцій з січня 2016 по 01 лютого 2021 року, в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності в даний частині.

З таким висновком суду, суд апеляційної інстанції погодитися в повній мірі не може, виходячи з наступного.

Як вбачається з позовної заяви, спір між сторонами виник з приводу наявності підстав для сплати відповідачами заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зареєстровані в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з реєстру терторіальної громади м. Києва. (а.с. 15). За таких обставин суд вважає, що позивачем у позові і в інших документах поданих до суду допущено описку у імені відповідачки ОСОБА_2 , а саме у по батькові помилково зазначено « ОСОБА_6 » замість правильного « ОСОБА_2 ».

Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку за адресою АДРЕСА_1 , здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» Положення ст.ст. 66-68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі.

Відповідно до положень ЗУ «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалень розрахунків за енергоносії», виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 1 липня 2014 року є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Згідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ №630 від 21.07.2005, врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, визначені законом або договором. Плата за надані послуги вносяться споживачем відповідно до показань обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата з послуги вноситься не пізніше 20 числа місця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до ч 1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Частиною 7 статті 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем і споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

23.07.2014 року в газеті «Хрещатик» № 103(4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення до відповідних житлово-експлуатаційних організацій або до ТОВ «Євро-Реконструкція».

Проект договору про надання ТОВ «Євро-Реконструкція послуг централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 року № 111(4511).

Розрахунок спожитої теплової енергії здійснюється на підставі норм та вказівок по нормуванню витрт палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні (КМТ 204 Україна 244-94); Правил надання послуг з .централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і вовідведення затвердженими постановою Кабінету М'іністрів України від 21.07.2005 року № 630, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018 Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку, розподіляється між усіма споживачами. При цьому для цілей розподільного обліку відповідно до цієї статті права та обов`язки споживачів поширюються також на власників майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.

Частина 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», передбачає, що визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного ліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії наопалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами .рухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонуваннявнутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання(за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами.

Розділом IV затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018 методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, передбачеиий порядок визначення та розподілу обсягу спожитої у будівлі/будиику.теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення, а саме:

12. Обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опаленнябудівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів житлових/нежитлових приміщень.

Відповідно власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язані брати участь у згальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення і гарячого водопостачання належать до інженерного обладнання житлового будинку і є його невід`ємною частиною. Таким чином, співвласники багатоквартирного будинку зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку пропорційно своїй частці спільного майна у будинку. Тобто, усі співвласники батоквартирного будинку зобов`язанні проводити оплату за опалення місць загального користування, пропорційно своїй частці спільного майна у будинку.

Розділом V Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018, Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, визначені вимоги щодо мінімального споживання теплової енергії у опалювальному приміщенні з приладом обліку та визначення максимальної частки споживання теплової енергії в опалювальному приміщенні без приладу обліку.

Отже, вартість наданих споживачам послуг з постачання теплової енергії складається:

нарахування за спожиту теплову енергію на підставі показників індивідуального засобу обліку, встановленого у квартирі (в разі відсутності індивідуального засобу обліку, по показниках будинкового засобу обліку пропорційно до опалювальної площі Споживача);

- донарахування до мінімального споживання теплової енергії (в разі проведення нарахування за спожиту теплову енергію на підставі показників індивідуального засобу обліку, встановленого у квартирі);

- постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби;

- функціонування системи опалення.

Вартість наданих споживачам послуг з гарячого водопостачання .кладається:

- нарахування за спожиту гарячу воду на підставі показників індивідуального засобу обліку, встановленого у квартирі (у разі відсутності індивідуального засобу обліку по нормі споживання на кількість проживаючих осіб чи по показниках будинкового засобу обліку відповідно до кількості проживаючих осіб);

- функціонування системи гарячого водопостачання будинку.

Відповідно до вимог Правил надання послуг з постачання гарячої води, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182 (зі змінами), комерційний облік послуги ведеться вузлом комерційного обліку, що забезпечує загальний облік споживання послуги у будівлі з урахуванням показань вузлів розподільного обліку гарячої води споживачів. У разі ненадання у визначений договором строк споживачем(ами) виконавцю показань індивідуального(их) вузла(ів) розподільного обліку гарячої води, виконавцем протягом трьох місяців приймається середньодобове споживання таким(ими) споживачем(ами) послуги за попередні 12 місяців. У разі ідсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення споживачем виконавця або ншої особи, що здійснює розподіл обсягів послуги, до відповідного вузла обліку для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня недопуску виконавець зобов`язаний здійснювати розрахунки з такими споживачами як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку. Після відновлення надання показань вузлів обліку таким(и) споживачем(ами) виконавець зобов`язаний провести перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок з ним(н), а також з усіма споживачами будинку відповідно до Методики розподілу.

Перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок проводиться у тому розрахунковому періоді, в якому отримано у встановленому порядку інформацію про невідповідність обсягу розподіленої гарячої води окремим споживачам обсягу, необхідному для розподілу, але не більше ніж за 12 розрахункових періодів.

Відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіонбуду від 22.11.2018 № 315 (у редакції наказу Міністерства юзвитку громад та територій України від 28.12.2021 № 358), у будівлі/будинку, в якій частина приміщень оснащена вузлами розподільного обліку гарячої води, а частина не оснащена такими вузлами, обсяг споживання гарячої води у приміщеннях без обліку визначається як різниця між визначеним за показаннями вузла комерційного обліку (загального обсягу спожитої гарячої води у будівлі/будинку) та між сумарним обсягом спожитої/витраченої гарячої води за показаннями вузлів розподільного обліку у приміщеннях. Такий визначений обсяг розподіляється кожному приміщенню, не оснащеному вузлом розподільного обліку, пропорційно до співвідношення кількості осіб, що фактично користуються комунальною послугою у такому приміщенні, до загальної кількості осіб (споживачів), що фактично користуються комунальною послугою у приміщеннях без обліку.

Інформація про показання індивідуальних вузлів розподільного обліку, отримана виконавцем від споживача або знята під час контрольного огляду, вноситься до автоматизованої системи розрахунків, яка забезпечує розподіл загальних обсягів споживання теплової енергії між співвласниками будинку (з урахуванням загального обсягу споживання, визначеного за показаннями /будинкового вузла комерційного обліку), згідно вимог Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства розвитку громад та території України від 22.11.2018 № 315 (в редакції наказу від 28.12.2021 № 358).

Згідно пункту 2 розділу VI Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, у кожному розрахунковому періоді протягом опалювального періоду перевіряється дотримання вимоги щодо мінімального споживання теплової енергії в опалюваних приміщеннях, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії. При перевірці спожитий опалюваним приміщенням обсяг теплової енергії на опалення, визначений за показаннями приладу (приладів) розподільного обліку теплової енергії та віднесений до загальної/опалюваної площі/об`єму цього приміщення, порівнюється з мінімальною часткою середнього питомого споживання теплової . енергії. У разі недотримання цієї вимоги опалюваному приміщенню донараховується обсяг теплової енергії до мінімального середнього питомого споживання теплової енергії на опалення будівлі.

Показання індивідуальних вузлів розподільного обліку зазначаються у рахунку на оплату наданих послуг, який кожен споживач отримує від виконавця індивідуально.

Крім цього, по особових рахунках споживачів також нараховуються витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (ФГВ).

Відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315, в кожному розрахунковому періоді визначається обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання. Відповідний обсяг теплової енергії визначається з урахуванням місця приготування гарячої води (у будинку або поза його межами) та наявності циркуляції та визначається як відповідна частка від обсягу теплової енергії використаної на приготування гарячої води: за умови наявності циркуляції - 20 % ; при непрацюючій циркуляції - 10 %.

Відповідно, усі споживачі, в тому числі і ті, що тимчасово не користуються послугою з постачання гарячої води або встановили індивідуальні водопідігрівачі, щомісячно здійснюють оплату за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання.

Нарахування плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання здійснюється за тарифом на послугу з постачання теплової енергії, з урахуванням визначеного обсягу відповідно до Методики розподілу.

За умови наявності будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії використаної для надання послуги з постачання гарячої води, обсяг теплової енергії витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання визначається з урахуванням показань вузла комерційного обліку та фактичного обсягу спожитої гарячої води мешканцями будинку.

Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування; внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання визначається в одиницях виміру (Гкал) та розподіляється між усіма споживачами будівлі пропорційно. При цьому при поділі не враховується фактичне споживання гарячої води в одиницях виміру (куб приміщенні споживача.

Основою для розрахунку є Звіти з показаннями приладів будинкового засобу обліку теплової енергії.

Таким чином, показники будинкового засобу обліку теплової енергії та засобів вимірювальної техніки питної води, встановлені перед водопідігрівачами, в опалювальні періоди розподіляються окремо на спожиті послуги по опаленню будинку та на спожиті послуги з гарячого водопостачання, а не в опалювальний період - визначають кількість споживання гарячої води та функціонування системи.

Показники будинкового засобу обліку теплової енергії (опалення) розподіляються між користувачами приміщень пропорційно до площі займаних споживачами приміщень, а показники гарячої води по переданих споживачами будинку показниках індивідульних засобів обліку чи по нормі споживачння на кількість проживаючих осіб.

Як зазначає позивач, відповідачі не відмовлялися від надання позивачем житлово-комунальних послуг та отримували їх, разом з тим своєчасно не вносили плату за користування, у зв`язку з чим за ними утворилась заборгованість станом на грудень 2023 року у розмірі 91 484,00 грн., яка складається з заборгованості за послуги з постачання з централізованого опалення у розмірі 51 373,71 грн, та заборгованість із сплати послуг за гаряче водопостачання в розмірі 40 110,29 грн.

Окрім основної суми боргу позивач також просив стягнути з відповідача інфляційні витрати в сумі 23 217, 32 грн та 3% річних у розмірі 6 806, 23 грн відповідно до вимог статті 625 ЦК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про обгрунтованість заявлених ТОВ «Євро-Реконструкція» позовних вимог.

Однак, відповідач ОСОБА_1 під час розгляду справи судом першої інстанці заявила клопотання про застосування позовної давності. (а.с. 32).

Стосовно висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в цій частині з підстав пропуску позивачем позовної давності до частини позовних вимог колегія апеляційного суду враховує таке.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1, 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У частині 1 статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).

Враховуючи, що позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за спожиті з січня 2016 року послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 91 484, 00 грн., а з позовом звернувся до суду лише 05 лютого 2024 року колегія суддів приходить до висновку про пропуск позовної давності щодо стягнення заборгованості за спожиті послуги. Оскільки в даному випадку позовна давність підлягала б застосуванню з 05 жовтня 2021 року.

Щодо доводів представника ТОВ «Євро-Реконструкція» про відсутність пропуску позовної давності, то колегія апеляційного суду звертає увагу на таке.

З розрахунків заборгованості, що містяться в матеріалах справи (а.с. 11-14) вбачається, що вказані розрахунки стосуються періоду виникнення заборгованості за послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії з 01.01.2016 по грудень 2023 включно, та заборгованості з постачання гарячої води з 01.01.2016 по грудень 2023 року включно, тобто по 01.01.2024.

Колегія апеляційного суду вважає, що з огляду на те, що Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, - набув чинності 02 квітня 2020 року. Тому заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності підлягає частковому задоволенню судом з урахуванням положень вищенаведеного законодавства, та заборгованість слід рахувати з 01.04.2020.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимог про стягнення заборгованості за спожиті до 01 квітня 2020 року послуги з централізованого опалення та за послуги з централізованого постачання гарячої води у зв`язку з пропуском позовної давності. А оскільки позивач заявив вимоги про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за отримані комунальні послуги, а відповідач ОСОБА_1 заявила вимогу про застосування позовної давності, слід застосувати позовну давність до відповідачів, оскільки в позові йдеться про їхню солідарну відповідальність по сплаті вартості отриманих комунальних послуг.

Отже, стягненню підлягає заборгованість за період з квітня 2020 по грудень 2023 року включно згідно наданого позивачем розрахунку (як просив у позові позивач), а саме: 22 350, 92 грн. заборгованості за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії, 18 470,73 грн заборгованість зі сплати послуг за гаряче водопостачання.

Позивач крім суми заборгованості за житлово-комунальні послуги просив також стягнути з позивача інфляційні втрати та 3 % річних.

Тому колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних за період з квітня 2020 року по грудень 2023 року, а саме: за прострочення сплати заборгованості за постачання гарячої води - 3 % річних у розмірі 1 535,88 грн. та інфляційні втрати у розмірі 7 075,20 грн.; за прострочення сплати заборгованості за централізоване опалення - 3 % річних у розмірі 3 833 грн. та інфляційні втрати у розмірі 8 850, 38 грн., виходячи з розрахунку щомісячних розмірів заборгованості та періоду, протягом якого відповідачі мають нести відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Що стосується доводів апелянта ОСОБА_1 про відсутність підтвердження повноважень особи, яка підписала довіреність на представництво інтересів Товариства в суді, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Предстанвиком у суді може бути адвокат або законний представник. Відповідно до ч. 3 ст. 58 ЦПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відовідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Згідно з ч. 1 ст. 62 ЦПК України повноваження предстанвиків сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи. Частиною 3 даної норми визначено, що довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

До позовної заяви додано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с. 4) в якому зазначена інформація про керівника юридичної особи: ОСОБА_7 - керівник.

Таким чином, станом на час видачі довіреності та подання позовної заяви до Дніпровського районного суду м. Києва, керівником ТОВ «Євро-Реконструкція» був ОСОБА_7 , який, будучи керівником юридичної особи, мав повноваження на видачу довіреності на представництво інтересів Товариства в суді відповідно до положень статуту Товариства.

Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що ТОВ «Євро-Реконструкція» правомірно звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, однак не може погодитися із періодом заявленим позивачем у позові, за який вартість таких послуг має бути стягнутою.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з вищенаведеного, рішення суду першої інстанції не може вважатись повністю законним та обґрунтованим, і таким, що ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для його зміни.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Убачається, що задоволені позовні вимоги ТОВ «Євро-Реконструкція» про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги складають 51,12 % від заявлених вимог (121 507,55 - 100%, 62 116,11 - Х).

За подання до суду позовної заяви у цій справі позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги Товариства, про зміну судового рішення, а саме збільшення розміру стягнутої з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційної складової боргу та трьох відсотків річних з 50 497, 49 грн до 62 116,11 грн. то судові витрати понесені заявником у суді першої інстанції у вигляді сплаченої суми судового збору та стягнуті з відповідачів на користь позивача підлягають також збільшенню з 1 514,00 до 1 547,95 грн., (3 028,00 грн. х 51,12 %), по 773,97 грн. з кожного.

При цьому, враховуючи, що апеляційна скарга ТОВ «Євро-Реконструкція» задоволена частково, отже з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за подання апеляційної скарги Товариством у розмірі 2 321,93 грн., по 1160,97 з кожного

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція», подану представником Смолярчук Оксаною Олексанрівною, задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року змінити.

Збільшити суму стягнутої заборгованості, трьох відсотків річних, інфляційної складової боргу солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» з 50 497,49 грн до 62 116,11 грн.

Зменшити суму стягнутого з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з кожного на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» судового збору з 1 514,00 до 773,97 грн. з кожного

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 160,97 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна