ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року м.Суми

Справа №950/3306/23

Номер провадження 22-ц/816/975/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

у присутності:

представника заявниці ОСОБА_1 адвоката Юрко Оксани Володимирівни,

представника заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України в Сумській області Чхун Сергія Анатолійовича

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Юрко Оксаною Володимирівною,

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 15 січня 2024 року у складі судді Бакланова Р.В., ухвалене в м. Лебедин Сумської області, повний текст рішення складено 18 січня 2024 року,

в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Управління Державної міграційної служби України в Сумській області, про встановлення факту постійного проживання на території України,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Юрко О.В. звернулася до суду з вказаною заявою.

Заяву мотивовано тим, що заявниця ОСОБА_3 (до укладення шлюбу ОСОБА_4 ) народилася в с. Єніно Троїцького району Луганської (Ворошиловградської) області ІНФОРМАЦІЯ_1 . 23 грудня 1989 року між нею та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб. 08 січня 1990 року вона була документована паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, однак вказаний паспорт було втрачено під час ведення активних бойових дій на території Донецької області, а паспортом громадянина України вона документована не була. ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї та ОСОБА_5 народилася спільна дитина ОСОБА_2 . Сімейне життя не склалося, тому навесні 1991 року заявниця разом зі своєю неповнолітньою дитиною переїхала на постійне проживання до своєї матері ОСОБА_6 у с. Іванівське (до 2016 року Красне) Бахмутського району Донецької області.

Зазначає, що через тяжкий фінансовий стан нею не було вчасно отримано паспорт громадянина України, що призвело не лише до часткової втрати соціальних та родинних зв`язків, а й унеможливило вчасне отримання паспорту громадянина України її дочкою ОСОБА_2

29 липня 2022 року внаслідок обстрілу Бахмутської об`єднаної територіальної громади заявниця отримала поранення, будинок, в якому вона мешкала було зруйновано, а належні їй документи знищені. Місце її проживання за адресою: с. Іванівське Бахмутського району Донецької області було зареєстроване лише з 07 вересня 1995 року. Погосподарські книги, які зберігалися в Іванівській сільській раді, були знищені під час обстрілів та боїв, а тому неможливо встановити факт проживання заявниці та її дочки за адресою: АДРЕСА_1 ні в який інший спосіб, як за допомогою показань свідків.

Від встановлення вказаного факту залежить можливість реалізувати передбачене законом право заявниці та її дочки ОСОБА_2 звернутися до Державної міграційної служби із заявою про встановлення їх належності до громадянства України відповідно до пунктів 1 і 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», а згодом отримати паспорт громадянина України.

Посилаючись на вказані обставини, просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки України, с. Єніно Троїцького району Луганської (Ворошиловградської) області, разом з її неповнолітньою дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 15 січня 2024 року відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_1 про встановлення факту у зв`язку з необгрунтованістю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Юрко О.В.. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким вимоги заяви задовольнити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що показаннями свідка ОСОБА_7 підтверджується, що весь 1991 рік ОСОБА_1 разом зі своєю дочкою мешкала в с. Красне (на даний час ОСОБА_8 ). Вказаний свідок свідчення давав під присягою, він був попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, а тому вважає, що його показання мають більше значення для ухвалення судом рішення, ніж припущення представника міграційної служби щодо місця перебування заявниці у вказаний період.

Крім того, вважає, що судом не було взято до уваги, що представником заявниці неодноразово висловлювалися твердження, що якби в ході повномасштабної війни рф проти України с. Іванівське не було вщент зруйноване, то у заявниці та її дочки була б реальна можливість викликати до суду і велику кількість свідків, і надати більшу кількість доказів.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористалися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника Управління Державної міграційної служби України в Сумській області, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13 липня 2023 року ОСОБА_9 народилася в селі Єніно Троїцького району Ворошиловградської (на цей час Луганської) області 02 лютого 1971 року, батьками зазначені ОСОБА_10 та ОСОБА_6 (а.с.8).

Відповідно до «Форми №1» від 05 травня 1987 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканка міста К. Лібкнехтовск, отримала паспорт громадянина СРСР (а.с. 12).

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №3 від 13 липня 2023 року встановлено, що 23 грудня 1989 року між громадянином ОСОБА_5 , за національністю росіянином, уродженцем та мешканцем м. Танганрог, Ростовської області, російської федерації, та ОСОБА_9 , за національністю росіянкою, уродженкою с. Єніно Троїцького району Луганської області, Україна, що проживає у м. Одеса, Україна, був укладений шлюб. Відомості про розірвання шлюбу відсутні (а.с.9-10).

Згідно «Форми №1» від 08 січня 1990 року ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканка АДРЕСА_2 , отримала паспорт громадянина СРСР у зв`язку з зміною прізвища (а.с. 13).

Зі свідоцтва про народження встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 та ОСОБА_5 народилася спільна дитина - ОСОБА_2 , місцем народження зазначене селище Красне Артемівського району Донецької області (а.с. 11).

З відповіді на адвокатський запит вбачається, що за даними реєстру Бахмутської міської територіальної громади місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване з 07 вересня 1995 року за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 14).

З 14 квітня 2023 року згідно довідки Московськобобрицького старостинського округу виконавчого комітету Лебединської міської ради від 21 листопада 2023 року № 225 заявниця фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 31).

Відповідно до листа Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області від 18 серпня 2023 року заяву про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року на ОСОБА_1 не виявлено (а.с. 30).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 листопада 2016 року, з урахуванням ухвали від 25 листопада 2016 року про роз`яснення рішення, у справі №235/5861/16-ц встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с. Красне Артемівського району Донецької області, на території України станом на 24 серпня 1991 року, починаючи з 04 грудня 1990 року.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що надані заявницею письмові та інші докази не є безспірними, належними доказами підтвердження факту постійного (безперервного) її проживання на законних підставах на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України.

Відповідно до п. 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затв. Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (далі Порядок № 215) для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Згідно положень ст. 1 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України разом з дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , для встановлення належності до громадянства України на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України».

Суд першої інстанції, дослідивши зібрані у справі докази, дійшов правильного висновку, що заявницею не доведено факт постійного проживання на території України станом як на 24 серпня 1991 року (на момент проголошення незалежності України), так і на 13 листопада 1991 року (на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України»).

Стосовно показань свідка ОСОБА_7 , що у 1991 році заявниця проживала в с. Іванівське Бахмутського району Донецької області разом зі своєю дочкою ОСОБА_11 , колегія суддів зауважує, що предметом доказування у цій справі є обставини тридцятирічної давнини і достовірність та точність повідомлених відомостей вказаним свідком можна обґрунтовано поставити під сумнів. Крім того, вказаний свідок зареєстрований в с. Іванівське лише з 27 червня 2007 року, а докази того, що він проживав протягом 1991 року у с. Іванівське, відсутні.

Крім того, слід зазначити наступне.

Як на мету звернення до суду із вказаною заявою, ОСОБА_1 , зокрема вказала на те, що від встановлення вказаного факту залежить можливість реалізувати передбачене законом її право та право її дочки ОСОБА_2 звернутися до Державної міграційної служби із заявою про встановлення їх належності до громадянства України відповідно до пунктів 1 і 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», а згодом отримати паспорт громадянина України. Проте, рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 листопада 2016 року, з урахуванням ухвали від 25 листопада 2016 року про роз`яснення рішення, у справі №235/5861/16-ц встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с. Красне Артемівського району Донецької області, на території України станом на 24 серпня 1991 року, починаючи з 04 грудня 1990 року. Тобто факт постійного проживання дочки заявниці ОСОБА_2 на території України станом на 24 серпня 1991 року вже встановлено судовим рішенням.

За встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Таким чином доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Юрко Оксаною Володимирівною, залишити без задоволення.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 15 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 серпня 2024 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов