Справа № 214/6811/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 серпня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Собченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, в порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно кривдника, заінтересована особа ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду із зазначеною заявою, в якій просить видати відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обмежувальний припис строком на шість місяців, яким: 1) заборонити перебувати йому в місці її проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) заборонити йому наближатися на відстань 200 метрів до місця її проживання (перебування), роботи, лікування, інших місць частого відвідування; 3) заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 4) заборонити йому вести листування, телефонні переговори з нею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви зазначено, що заявник та ОСОБА_2 з 08 жовтня 2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.06.2024 року було розірвано. Так, заявник зазначає, що ОСОБА_2 жорстоко ставиться до неї, регулярно вчиняє фізичне та психологічне насильство, влаштовує скандали за місцем її проживання, звертаючись до неї нецензурними словами, погрожуючи застосуванням насильства щодо неї та навіть фізичною розправою. Разом з тим, є випадки застосування з його сторони у відношенні до заявника фізичного насильства, яке проявилось у нанесенні ударів у різні частини тіла, штовханні тощо. Внаслідок таких протиправних дій ОСОБА_2 заявник зверталась до поліції. Так, 31 липня 2024 року ОСОБА_2 вчинив фізичне насилля у відношенні заявника за її місцем проживанням, у присутності малолітньої дочки, після чого заявник викликала швидку допомогу та перебувала на лікуванні КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР. Цього ж дня, тобто 31 липня 2024 року, бригада ЕМД 703 викликала до лікарні працівників поліції за фактом вчинення домашнього насилля (заява зареєстрована за талоном № НОМЕР_1 ). 01 серпня 2024 року заявник отримала висновок судово-медичного експерта №1405, згідно якого ОСОБА_2 наніс їй легкі тілесні ушкодження. 06 серпня 2024 року заявник звернулась до Відділення поліції №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про спричинення її колишнім чоловіком ОСОБА_2 тілесних ушкоджень з наданням вказаного вище висновку СМЕ, на що були внесені відомості до ЄРДР та зареєстровано кримінальне провадження №0000375 за ч. 1 ст. 125 КК України. Так, з наведеного вбачається, що домашнє насильство зі сторони ОСОБА_2 носить системний характер, а притягнення його до адміністративної відповідальності не досягає бажаного виховного результату, оскільки кривдник не припиняє своєї неправомірної поведінки. Така ситуація, поза всяким сумнівом, негативно позначається на фізичному та психічному здоров`ї заявника, викликає обґрунтовані побоювання за безпеку свого життя та здоров`я, у неї наявний стійкий острах, тому що ОСОБА_2 продовжує й надалі вчиняти щодо неї домашнє насильство психологічного характеру, погрожуючи їй. З метою запобігання продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, з метою недопущення настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також можливої смерті від такого насильства, заявник вимушена була звернутись до суду з даною заявою.

Заявник у судове засідання надала письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності.

Заінтересована особа про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, заявник та ОСОБА_2 з 08 жовтня 2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.06.2024 року було розірвано.

Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади від 06.08.2024 року, заявник з 19 червня 2003 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно талону-повідомлення №16291 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, виданого інспектором Відділення поліції №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, 31 липня 2024 року, о 05 год. 08 хв., надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 31 липня 2024 року, о 05 год. 07 хв., бригадою ШМД 703 з адреси:АДРЕСА_1 , до КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР була доставлена ОСОБА_1 , яку близько 02 год. 30 хв. вдома побив чоловік ОСОБА_2 .

Згідно виписки з КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР, ОСОБА_1 з 31 липня 2024 року по 05 серпня 2024 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови.

Згідно висновку спеціаліста судово-медичного експерта №1405 від 01.08.2024 року, виявлені у ОСОБА_1 тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Разом з тим, за вказаним фактом, за зверненням заявника, 06 серпня 2024 року Відділенням поліції №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області було внесено відомості до ЄРДР за №0000375 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя).

Положеннями ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа.

Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Статтею 350-6 ЦПК України, передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 17.04.2019 року по справі №363/3496/18, суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 04.12.2019 року по справі №607/10122/19.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Так, зважаючи на вищевикладене, судом установлено факти вчинення з боку ОСОБА_2 по відношенню до заявника насильства, з чого вбачається вірогідність його продовження чи повторного вчинення, в тому числі з можливими тяжким наслідками, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що для забезпечення дієвого та ефективного захисту прав заявника необхідно тимчасово обмежити відносини заявника та заінтересованої особи у спосіб, визначений Законом та застосувати обмежувальний припис.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи суд відносить на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 90, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 3501-3505, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задовольнити.

Видати відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , обмежувальний припис, яким строком на шість місяців:

1) заборонити перебувати в місці проживання (перебування) постраждалої особи - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) заборонити наближатись на відстань 200 метрів до місця проживання (перебування), роботи, лікування, інших місць частого відвідування постраждалою особою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

3) заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись із нею;

4) заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Попов.