УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 686/9133/23

провадження № 61-10842ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 19 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Хмельницької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 298 910 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнено з рахунку Державного бюджету України, розміщеного в Державній казначейській службі України, на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 55 000,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Хмельницької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області рівними частинами з кожного на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 5 537,00 грн.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 03 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Апеляційні скарги Хмельницької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області задоволено. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 березня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 250 000,00 грн моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено. Судові витрати по оплаті судового збору віднесено на рахунок держави. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 19 червня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що 08 червня 2024 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 15 000 грн судових витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з апеляційним розглядом справи. До заяви додав ордер серії ВХ №1070675 від 03.06.2024, договір про надання правової (правничої) допомоги від 15 квітня 2024 року, додатковий договір №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги б/н від 15 квітня 2024 року, акт приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг за договором б/н про надання правової (правничої) допомоги від 04 червня 2024 року.

Вапеляційній скарзі позивач зазначив, що судові витрати, пов`язані розглядом справи в суді апеляційної інстанції, складаються з витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. Разом з тим, ні до апеляційної скарги, ні протягом перегляду апеляційним судом справи, заявник не подавав докази, що підтверджують витрати на правничу допомогу, а подали ці докази тільки з заявою про ухвалення додаткового рішення, згідно яких розмір витрат позивача на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції становить 15 000 грн. В судовому засіданні апеляційного суду 03 червня 2024 року представник позивача зазначив, що стороною позивача протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення буде подано докази понесення таких витрат.

З огляду на викладене, у задоволенні заяви ОСОБА_1 в ухваленні додаткового рішення у справі слід відмовити, оскільки зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин ненадання позивачем доказів, що підтверджують розмір судових витрат (витрат на правничу допомогу) до закінчення судових дебатів у справі, з врахуванням того, що договір про надання правничої допомоги містить умови щодо винагороди у фіксованому розмірі.

29 липня 2024 року засобами поштового зв`язку до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала апеляційного суду необґрунтована та підлягає скасуванню, оскільки апеляційним судом не враховано, що:

позивач у поданій апеляційній скарзі зазначав, що судові витрати пов`язані із розглядом справи в апеляційному складаються із витрат на правову допомогу в сумі 15 000,00 грн. У судових дебатах представник позивача вказав, що позивач протягом п`яти днів з дати ухвалення судового рішення буде подавати заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, що в подальшому представником позивача було зроблено;

позивач на обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу надав договір від 15 квітня 2024 року б/н, додатковий договір від 15 квітня 2024 року № 1, в яких зокрема зазначено, розмір та строк виконання умов договору, та акт приймання-передачі наданих послуг від 04 червня 2024 року за договором, згідно з яким вбачається перелік виконаних послуг, вартість наданих послуг, яка є фіксованою;

розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Додатковою угодою до договору від 15 квітня 2024 року б/н передбачено, що позивач має сплатити протягом шестидесяти днів грошові кошти у розмірі 15 000, 00 грн з дня ухвалення рішення апеляційним судом. В свою чергу витрати за надану правничу допомогу підлягають розподілу, тому позивач обґрунтував належним чином доводи заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на правничу допомогу, а апеляційний суд безпідставно відмовив у її задоволенні.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 (провадження № 61-4799св23) зазначено, що «у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат».

Апеляційний суд встановив, що ні до апеляційної скарги, ні до закінчення судових дебатів позивач доказів судових витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з апеляційним розглядом справи, не надав, а подав ці докази лише 08 червня 2024 року разом із заявою про ухвалення додаткового рішення. В заяві не обґрунтовано поважності причин неподання відповідних доказів до закінчення судових дебатів у справі, зокрема договору про надання правової (правничої) допомоги від 15 квітня 2024 року, додаткового договору від 15 квітня 2024 року № 1 до договору про надання правової (правничої) допомоги.

За таких обставин апеляційний суд зробив правильний висновок про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 19 червня 2024 року у справі № 686/9133/23.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко