Справа № 724/1084/24
Провадження № 2/724/347/24
У Х В А Л А

14 серпня 2024 року м. Хотин

Хотинський районний суду Чернівецької області у складі:

головуючого судді - Скрипника С.М.,

за участю секретаря судового засідання Філіпчука Д.В.,

за участю сторін: представника позивача адвоката Єфтемія Р.Ф..

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Хотині Чернівецької області, в режимі відеоконференції, заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Єфтемія Р.Ф. про зміну предмету позову шляхом доповнення позовних вимог новими, по цивільній справі № 724/1084/24 за позовом ОСОБА_2 до Хотинської міської ради про визнання рішення недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Хотинського районного суду Чернівецької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Хотинської міської ради про визнання рішення недійсним.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 10.04.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

05.08.2024 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Єфтемія Р.Ф. надійшла заява про зміну предмету позову шляхом доповнення позовних вимог новими.

В обґрунтування даного клопотання посилається, на те, що Хотинською міською радою прийнято рішення №624/33/24 «Про припинення договору оренди землі (земельної ділянки)», яким припинено укладений між позивачем та відповідачем договір оренди землі від 16.11.2015 року, на який позивач посилається як на підставу позову. Вказане рішення є таким, що прийнято не у відповідності до закону та повноважень органу місцевого самоврядування. Зазначеним рішенням та послідуючим зверненням на його підставі до державного реєстратора для проведення державної реєстрації припинення права оренди земельної ділянки, відповідач фактично заперечив своє попереднє рішення №704/68/20 від 01.10.2020 року «Про надання дозволу на виготовлення технічних та проектних документацій із землеустрою», з врахуванням рішення №458/24/23 від 27.01.2023 року «Про внесення змін в рішення Хотинської міської ради», яким позивачу надано дозвіл на продовження договору оренди земельної ділянки загальною площею 10,0000га, кадастровий номер :01:016:0069, для ведення фермерського господарства терміном на 25 років, які не скасовувались та є чинними.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомив.

Представник позивача адвокат Єфтемій Р.Ф. в судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав заяву про зміну предмету позову, та просить прийняти вказану заяву.

Представник відповідача Хотинської міської ради Гіждівський В.В. в судовому засіданні, не заперечував щодо заявленого клопотання.

Дослідивши вказану заяву, суд приходить до наступних висновків.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatismutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів ст. 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.1, 2 та 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 листопада 2021 року № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21) вказав, що за змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 04 грудня 2019 року по справі № 917/1739/17, від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 зазначила, що предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права чи охоронюваного законом інтересу.

Отже, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до суду, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується відповідна позовна вимога.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, цивільне процесуальне законодавство гарантує позивачу право на збільшення або зменшення розміру позовних вимог, змінити предмет або підстави позову. Водночас право на збільшення або зменшення розміру позовних вимог, зміну предмету або підстав позову не є абсолютним, подаючи такі письмові заяви заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо їх подання.

Зміна предмета позову відбудеться тоді, коли в рамках конкретного позовної вимоги позивач замість одного способу захисту прав (який був заявлений раніше, при подачі позову) бажає скористатися іншим способом захисту, обґрунтовуючи свої позовні вимоги (предмет позову) тими самими обставинами, якими він обґрунтовував первісні вимоги.

Зміна підстав позову відбувається тоді, коли позивач в рамках конкретної позовної вимоги, в обґрунтування раніше заявлених позовних вимог (предмету позову) посилається на інші обставини якими він ці (первісні) позовні вимоги, обґрунтовував.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

У постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Аналогічні висновки щодо недопустимості одночасної зміни і предмета, і підстав позову відповідно до ст. 49 ЦПК України викладено Верховним Судом у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 161/8070/19.

Верховний Суд у постанові від 22 липня 2021 року у справі №910/18389/20 вказав, що зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 ЦК України, статті 20 ГК України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

При цьому Верховний Суд зазначив про те, що збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

Заміна позовних вимог іншими вимогами та / або доповнення позовних вимог новими вимогами, зокрема і у разі, якщо позовні вимоги є вимогами немайнового характеру, відбувається саме шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

Заяву позивача про зміну предмету або підстав позову, можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно в її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави), які не були визначені позивачем первісно підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.

Таким чином, суд звертає увагу на те, що збільшення розміру позовних вимог не може бути пов`язано з пред`явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві.

У постанові від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19 Верховний Суд вказав на неправомірність під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Верховним Судом у постанові від 16 березня 2018 року в справі №916/1764/17 вказано, що якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з Цивільним процесуальним кодексом України і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 520/2788/17 зазначила, що зміна підстав і предмета позову не є уточненням позовних вимог, а є новими позовними вимогами, які повинні були пред`являтись шляхом подання позовної заяви до суду.

При звернені до суду в позовній заяві як на підставу позову позивач посилався на незаконність рішення Хотинської міської ради №651/34/24 від 29.02.2024 року про проведення земельних торгів у формі аукціону з продажу право оренди попередньо наданої в оренду позивачеві земельної ділянки та просив суд: 1) визнати рішення 34 сесії VIII скликання Хотинської міської ради №651/34/24/ від 29.02.2024 року «Про проведення земельних торгів у формі аукціону з продажу права оренди земельних ділянок» в частині проведення земельних торгів з продажу права оренди земельної ділянки комунальної власності Хотинської міської ради для ведення фермерського господарства площею 10,000 га кадастровий номер :01:016:0069, Лот №1, недійсним.

Із заяви про зміну предмету позову шляхом доповнення позовних вимог позивач доповнив позов ще новою позовною вимогою такого змісту: Визнати рішення 33 сесії VIII скликання Хотинської міської ради №624/33/24/ від 26.01.2024 року «Про припинення договору оренди землі (земельної ділянки) недійсним»

Зі змісту позовних заяв вбачається, що нові заявлені позовні вимоги жодним чином не пов`язані як з предметом, так і з підставами позову в первісній редакції.

Зобов`язання вчинити дії у первісному та зміненому позовах мають різну правову природу,різний порядок правового регулювання і нові заявлені матеріально-правові вимоги позивача мають обов`язково обґрунтовуватися іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Заяву позивача слід вважати новим позовом, оскільки така містить самостійні матеріально-правові вимоги, які не були визначені позивачем первісними підставами позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

При цьому заява позивача про зміну предмету позову шляхом доповнення позовних вимог новими є фактично поданням окремого позову із іншим предметом та підставами позову, що виключає можливість розгляду поданої позивачем заяви в якості збільшення розміру заявлених позовних вимог.

У заяві представник позивача заявляв вимоги немайнового характеру, які є додатковими і попередньо не заявлялися, що не є збільшенням розміру позовних вимог та суперечить положенням п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України.

Враховуючи наведене, судом встановлено, що нові заявлені позовні вимоги жодним чином не пов`язані з предметом, так і з підставами позову в первісній редакції. При цьому, заява позивача про зміну предмету позову шляхом доповнення позовних вимог новими, є фактично поданням окремого позову із іншим предметом та підставами позову, що виключає можливість розгляду поданої позивачем заяви в якості збільшення розміру заявлених позовних вимог. Об`єднання позовних вимог можливе саме в одній позовній заяві при зверненні з позовом до суду, а не шляхом подання нового самостійного позову з додатковими позовними вимогами після порушення провадження у справі для його спільного розгляду з первісним позовом.

Керуючись ст.ст. 43,49, 188, 259-261, 353 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Єфтемія Романа Флоровича про зміну предмету позову шляхом доповнення позовних вимог новими, по цивільній справі № 724/1084/24 за позовом ОСОБА_2 до Хотинської міської ради про визнання рішення недійсним - повернути заявнику з доданими до неї документами.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Чернівецького апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені, підписані у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 14 серпня 2024 року.

Повний текст ухвали складено 16.08.2024 року.

Суддя: Сергій Миколайович СКРИПНИК