Провадження № 4-с/761/127/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року

Шевченківський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого - судді: Кондратенко О.О.

при секретарі: Лаврук Ю.В.

за участі:

заявника: ОСОБА_1

розглянувши в приміщенні Шевченківського районного суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Загорського Юрія Юрійовича, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство ?Комерційний банк? Фінансова ініціатива ?, в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просив суд:

-визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Загорського Юрія Юрійовича у виконавчому провадженні НОМЕР_1;

-зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі дії у виконавчому провадженні НОМЕР_1, спрямовані на примусове виконання постанови Київського апеляційного суду від 29 червня 2023 року у справі №761/24136/15-ц за виконавчим листом від 26 липня 2023 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Загорського Ю.Ю. перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання постанови суду у справі №761/24136/15-ц. станом на час звернення до суду з вищезазначеною скаргою, державний виконавець не вчиняє дії щодо виконання рішення суду, таким чином на даний час рішення суду залишається невиконаним.

В судовому засіданні заявник на задоволенні скарги наполягав у повному обсязі з підстав, викладених у скарзі.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з?явились; про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином; письмові пояснення та представників для прийняття участі у розгляді справи не направили; причини неявки суду не сповістили.

Неявка державного виконавця, заінтересованих осіб, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду. А тому, суд, відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України, продовжив розгляд скарги у відсутність сторін, належним чином повідомлених.

Суд, розглянувши подані стороною заявника документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду скарги і вирішення спору по суті, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов?язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України ?Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини?, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ЄСПЛ у справі ?Хорнсбі проти Греції? («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40). У Рішенні ЄСПЛ у справі ?Войтенко проти України? (?Voytenko v. Ukraine?) від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі-рішення).

Нормою статті 18 Закону України ?Про виконавче провадження?, на державного виконавця покладено обов?язок вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 ?Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах? роз?яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.

Так, державний виконавець зобов?язаний вживати передбачені Законом України ?Про виконавче провадження?, заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що 26 липня 2023 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 761/24136/15-ц, про стягнення з ПАТ ?КБ ?Фінансова ініціатива? в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 400, 00 грн. (а.с.4).

02 серпня 2023 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Загорським Ю.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 по виконанню виконавчого листа №761/24136/15-ц, виданого 26 липня 2023 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 2 400, 00 грн. (а.с.5).

25 вересня 2023 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Загорським Ю.Ю. сформовано платіжну інструкцію НОМЕР_1 на стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 2958, 00 грн. (а.с.6).

Листом від 05 жовтня 2023 року вищезазначена платіжна інструкція повернута на адресу стягувача (Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)) з посиланням на ст.20 Закону України ?Про систему гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.6).

В послідуючому, заявник неодноразово звертався до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із заявами - 16 серпня 2023 року, 09 вересня 2023 року, 30 жовтня 2023 року, 07 березня 2024 року, про необхідність вчинення усіх необхідних дій, передбачених законом в межах вищезазначеного виконавчого провадження, спрямованих на примусове виконання постанови суду.

Державний виконавець не надав до суду матеріали виконавчого провадження на підтвердження вчинення виконавчих дій, а тому, суд позбавлений можливості в повному обсязі оцінити проведення виконавцем дій, спрямованих на виконання судового рішення.

В той же час, як вбачається із АСВП, державним виконавцем, в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 було винесено лише постанову про відкриття виконавчого провадження - 26 липня 2023 року.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2014 року № 6 ?Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах? судом роз?яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду.

Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України.

З огляду на те, що примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка зобов?язана вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, державний виконавець діяв з порушенням вказаного Закону та протягом трьох років (з моменту відновлення виконавчого провадження до моменту розгляду скарги) не вчинив дії для виконання рішення суду, яке повинно бути виконане.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо вимог заявника про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Частина друга статті 452 ЦПК України визначає, що судові витрати, пов?язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв?язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п?яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, склад та розмір витрат, пов?язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов?язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновок, що ?саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п?ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності?.

Державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Загорський Ю.Ю. не надсилав до суду заяву про зменшення витрат на правничу допомогу.

Аналіз матеріалів свідчить, що згідно договору №5302/21 про надання правничої (правової) допомоги від 30 березня 2021 року, додаткової угоди №73 до договору №5302/21 про надання правничої (правової) допомоги від 30 березня 2021 року та детального опису (акта) надання правової допомоги № 073-5302/21, Адвокатським бюро ?Арсена Маринушкіна? було надано ОСОБА_1 правничу (правову) допомогу: розробка процесуальної стратегії захисту; складання скарги; вивчення практики Верховного Суду, КСУ, ЄСПЛ ( 1 600, 00 грн), інструктаж клієнта у зв?язку з самопредставництва у суді першої інстанції (800,00 грн).

З урахуванням вищезазначеного, суд прийшов до висновку, що витрати ОСОБА_1 на правову допомогу у розмірі 2 400, 00 грн. підлягають стягненню з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3, 4, 5, 12, 13, 76-77, 89, 258-261, 352, 353, 447-453 ЦПК України, ст.ст.1, 18, 19 Закону України ? Про виконавче провадження ?, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Загорського Юрія Юрійовича, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство ?Комерційний банк? Фінансова ініціатива ?, в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Загорського Юрія Юрійовича у виконавчому провадженні НОМЕР_1.

Зобов`язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Загорського Юрія Юрійовича вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі дії у виконавчому провадженні НОМЕР_1, спрямовані на примусове виконання постанови Київського апеляційного суду від 29 червня 2023 року у справі №761/24136/15-ц за виконавчим листом від 26 липня 2023 року.

Стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 2 400 (дві тисячі чотириста) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Суддя: