УХВАЛА

12 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 274/7465/23

провадження № 61-11012ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 березня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 01 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Бердичівтеплокомуненерго» про зобов`язання укласти трудовий договір та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП «Бердичівтеплокомуненерго», в якому просив визнати, що по відношенню до позивача відповідач допустив дискримінацію, мобінг при спробі позивача працевлаштуватись на посаду оператора котельні до КП «Бердичівтеплоенерго»; зобов`язати відповідача укласти трудовий договір з позивачем на посаду оператора котельні починаючи з 27 вересня 2023 року; стягнути з КП «Бердичівтеплоенерго» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу із 27 вересня 2023 року по дату прийняття рішення в розмірі середнього заробітку оператора котельні на КП «Бердичівтеплоенерго».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що27 вересня 2023 року, 06 жовтня 2023 року, 11 жовтня 2023 року, 13 жовтня 2023 року, 16 жовтня 2023 року, 17 жовтня 2023 року, 18 жовтня 2023 року ОСОБА_1 намагався подати заяву на працевлаштування на посаду оператора котельні КП «Бердичівтеплоенерго», однак двері до приміщення, де перебуває адміністрація, були зачинені, тому позивач опускав заяви до скриньки «для вхідної кореспонденції». Після цього надсилав ще один екземпляр заяви поштою. 18 жовтня 2023 року ОСОБА_1 на пошті отримав листа КП «Бердичівтеплоенерго» від 04 жовтня 2023 року, у якому відповідач повідомив, що на час звернення прийом працівників не проводився. Вказував, що КП «Бердичівтеплоенерго» приймало працівників 17 жовтня 2023 року, ОСОБА_1 приходив до відповідача 17 жовтня 2023 року, але укладати договір відповідач наміру не демонстрував. Протягом всього періоду КП «Бердичівтеплоенерго» не вчиняв жодних кроків, спрямованих на укладення трудового договору, він жодного разу не ставив питання перед відповідачем, чи проводять вони набір працівників. КП «Бердичівтеплоенерго», надаючи відповідь на заяви про те, що набір працівників не проводить. Жодного розгляду з питання укладення трудового договору зі сторони КП «Бердичівтеплоенерго» не проводилось. По жодній із заяв відповідач не уклав трудовий договір. Відповідач вчиняє повторні дії щодо нього шляхом обмеження в правах при спробі укласти трудовий договір. Відповідачем порушено право позивача, закріплені у ч. 3, 7 ст.43 Конституції, ст. 2-1 КЗпП України.

Щодо відповідача допущено дискримінацію та мобінг, заборонену статті 2 КЗпП України, зокрема: неодноразове звернення до суду за захистом своїх прав; неодноразовий намір звернення до суду за захистом своїх прав, про що неодноразово повідомлено відповідача; неоднакове відношення відповідача до позивача в порівняні з іншими особами, при розгляді заяв на працевлаштування. Відповідачем відносно нього застосовується мобінг (цькування), який полягав у тому, що КП «Бердичівтеплоенерго» не запрошувало його на укладення трудового договору, чим допустило безпідставне негативне виокремлення, заборонене законом.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 березня 2024 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 01 липня 2024 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суди зазначили, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо порушення його прав відповідачем, тому й підстав для задоволення похідної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає.

29 липня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Конституційний Суд України 22 листопада 2023 року ухвалив Рішення у справі № 10- р(ІІ)/2023 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 1, 5 частини шостої статті 19, пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема, визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. У пунктах 7.6. - 7.8. Рішення вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.

Предметом касаційного оскарження є судове рішення, ухвалені у справі про зобов`язання укласти трудовий договір та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.

Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Справа № 274/7465/23 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені судові рішення прийняті у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 березня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 01 липня 2024 року у справі № 274/7465/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко