Судді Коваленка Дениса Сергійовича
"13" серпня 2024 р. м.Коломия Івано-Франківської області
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 серпня 2024 року, повний текст якого виготовлено 13.08.2024р., по справі №346/3446/24, було задоволено заяву ОСОБА_1 , подану його представником: ОСОБА_2 , заінтересована особа: Коломийський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оголошення особи померлою.

Зокрема, більшістю голосів колегіального складу суду: двома присяжними, було прийнято рішення оголосити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коломия Івано-Франківської області, який був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 ) померлим.

Частиною 2 статті 35 ЦПК України передбачено, що при ухваленні рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання рішення. Тому як той, хто не погоджується із цим рішенням, на виконання вказаних положень закону, я підписав прийняте судом рішення, але користуючись положеннями частини 3 статті 35 ЦПК України, які передбачають, що суддя, не згідний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку, вважаю за необхідне викласти свою окрему думку, зважаючи на наступне.

Як правильно було зазначено присяжними, згідно з ч.1 ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років.

І присяжні, що знайшло своє відображення у повному тексті рішення, виходили з того, що ще 17.05.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за ч.1 ст.115 КК України на підставі заяви брата ОСОБА_3 про те, що останній зник безвісти з 1999 року. А також з урахуванням того, що за даними поліції ОСОБА_3 ще у 1999 році поїхав на заробітки до РФ на сезонні роботи та не повернувся і його місцезнаходження не відоме, що підтверджується довідками поліції.

Однак, я не можу погодитись із тим, що вказані довідки поліції, і відомості які вказані в них, є доказами, які відповідають ознаці достатності доказів.

Частиною 1 статті 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

А у даній справі, зважаючи на ч.1 ст.46 ЦК України, у предмет доказування входять обставини про останнє місце проживання ОСОБА_3 (яке було встановлено присяжними, як АДРЕСА_1 ), а також відсутністьвідомостей про місце його перебування протягом трьох років.

Однак відзначу одразу, що перша довідка поліції, на відомостях з якої ґрунтується висновок присяжних про відсутність відомостей про місце перебування ОСОБА_3 протягом трьох років, дійсно містить відомості про те, що за даними поліції, ОСОБА_3 ще у 1999 році поїхав на заробітки до РФ на сезонні роботи та не повернувся і його місцезнаходження не відоме. Однак, ця довідка складена станом на 29.11.2017 року і має також відомості про те, що на момент видачі цієї довідки продовжують проводитись заходи по встановленню місцезнаходження ОСОБА_3 . Проте який стан здійснення цих заходів на даний момент, відомості у матеріалах судової справи відсутні.

Друга довідка поліції, від 24.04.2024р., дійсно містить відомості про те, що 17.05.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за ч.1 ст.115 КК України на підставі заяви брата ОСОБА_3 від 07.12.2016р. про те, що останній зник безвісти з 1999 року. Проте ця довідка містить також і відомості про те, що була заведена оперативно-розшукова справа №185/10/2019. Однак, відомості про те, який стан здійснення оперативно-розшукових заходів на даний момент, теж у матеріалах судової справи відсутні.

Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. А згідно з ч.2 ст.284 ЦПК України, з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Тому з огляду на викладене вище вважаю, що суд не повинен був приймати рішення про оголошення ОСОБА_3 померлим на підставі вказаних довідок поліції, оскільки відомості які в них містяться, навіть у своїй сукупності, на мою думку, не є достатніми аби стверджувати про відсутність відомостей про місце перебування ОСОБА_3 у місці його постійного проживання, протягом трьох років.

Кожна людина має право самостійно визначити своє приватне і сімейне життя, вільно обирати з ким спілкуватись, а з ким ні, з ким і де проживати, і кому і коли про це повідомляти. І оголошення людини померлою, має дуже серйозні правові наслідки, які прирівнюються до смерті.

І тому вважаю, що суд повинен був з власної ініціативи витребувати інформацію про стан здійснення кримінального провадження, відомості про яке було внесено до ЄРДР на підставі заяви брата ОСОБА_3 ; інформацію про стан здійснення оперативно-розшукових заходів по оперативно-розшуковій справі №185/10/2019; відомості з ДРАЦСу щодо наявності або відсутності актових записів про смерть ОСОБА_3 , його одруження, зміну прізвища, імені чи по-батькові, наявності у нього дітей; відомості з ДПС України про перетин ОСОБА_3 кордону України; відомості з ДПС України про наявність або відсутність доходів ОСОБА_3 ; відомості з ПФУ про виплату пенсії ОСОБА_3 ; відомості з ДМС України про останнє зареєстроване місце його проживання на території України; відомості з НПУ про наявність судимостей та можливе відбуття ним покарання у виді позбавлення волі; відомості про місцезнаходження, роботу, доходи, смерть ОСОБА_3 на території РФ.

На мою думку, тільки після отримання вказаних відомостей, і в залежності від їх змісту, суд міг би вирішувати питання про прийняття рішення про оголошення ОСОБА_3 померлим. А оскільки цього зроблено не було, вважаю, що висновок суду про оголошення його померлим був передчасним, тобто за відсутності доказів, які б відповідали ознаці достатності.

13.08.2024 року Д.С.Коваленко