н.п.2/599/491/2024
Справа № 599/1266/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2024 р.

Зборівський районний суд Тернопільської області

в складі :головуючого суду судді Іваницького О.Р.

при секретарі Сеньківській З.І.

з участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ;

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зборові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки і піклування Зборівської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Позивач посилається на те, що 03 червня 2009 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 . В шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 народились син ОСОБА_7 та ІНФОРМАЦІЯ_2 - донька ОСОБА_8 . Рішенням Зборівського районного суду від 09 листопада 2021 року шлюб між ним та відповідачкою розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом з ним. Додатково рішенням Зборівського районного суду від 25 жовтня 2022 року підтверджено місце проживання дітей разом із ОСОБА_1 по адресу: АДРЕСА_1 . З моменту розірвання шлюбу самостійно виховує дітей та матеріально забезпечує усім необхідним.

Мати з дітьми не зустрічається, у вихованні участі не приймає, матеріально не забезпечує, моральної підтримки не надає, не цікавиться їх життям.

Тому вважає, що наявні підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав відносно сина ОСОБА_9 та дочки ОСОБА_10 .

Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та зіслалися на обставини викладені в позові

Представник відповідачки згідно поданого відзиву, який ним підтримано в судовому засіданні, вважає вимоги безпідставними, оскільки відповідачка підтримує спілкування з дітьми, цікавиться їх життям та навчанням, регулярно пересилає кошти. На даний час вона перебуває в другому шлюбі в якому у травні народила дитину. Народження дитини та незадовільний стан здоров`я ( ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІІ групи) вплинуло на те, що вона не змогла в 2024 році достатньо приділяти уваги сину ОСОБА_9 та дочці ОСОБА_10 .

Представник органу опіки та піклування Зборівської міської ради пояснила, що згідно зібраних документів ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків не притягувалася також відсутні дані, щодо її аморального способу життя. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини, заперечувала проти заявленого позову, оскільки цікавиться життям і здоров`ям дітей, спілкується з ними, бажає зберегти сімейні зв`язки. Таким чином орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення позивачки батьківських прав.

Суд заслухавши пояснення сторін дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 03 червня 2009 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 . В шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 народились син ОСОБА_7 та ІНФОРМАЦІЯ_2 - донька ОСОБА_8 . Рішенням Зборівського районного суду від 09 листопада 2021 року шлюб між сторона розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом з батьком. Рішенням Зборівського районного суду від 25 жовтня 2022 року визначено місце проживання дітей разом із батьком по адресу АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Як встановлено в судовому засіданні, зокрема з доказів поданих представником відповідача та які знаходяться на компактдиску, ОСОБА_3 підтримує відносини з дітьми, спілкується, надає матеріальну підтримку.

Згідно пояснення представника органу опіки та піклування Зборівської міської ради, ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків не притягувалася. ОСОБА_3 цікавиться життям і здоров`ям дітей, спілкується з ними, бажає зберегти сімейні зв`язки.

Таким чином судом не встановлено в діях відповідачки дій, які б свідчили про умисне свідоме ухилення її від виконання батьківських обов`язків, а також про необхідність застосування такого виключного заходу як позбавлення батьківських прав у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12,81,259,263-265, ЦПК України ст.ст.150, 164, 166 СК України,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_3 ,батьківських прав щодо ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в загальному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду-якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Зборівського

районного суду О.Р.Іваницький