Провадження № 2/643/311/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2024 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Скотаря А.Ю.,

за участю

секретаря судового засідання Ширіної Я.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представників відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові у режимі відеоконференції у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

установив:

15.11.2019 до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя звернувся ОСОБА_5 , в обґрунтування якого зазначив, що 23.04.2010 між ним та відповідачкою ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. На час подання позову до суду сторони проживають окремо, відповідачкою подано позов про розірвання шлюбу. Під час шлюбу подружжям придбано квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.2014, право власності на яку зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2 . Оскільки квартира придбана під час шлюбу, вона є спільною сумісною власністю подружжя. Позивач просить суд у порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частки за кожним на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того позовна заява містить орієнтовний розрахунок судових витрат, згідно з яким витрати по сплаті судового збору склали 1820,00 грн; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи 20000 грн (т. 1, а.с. 2-3).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.11.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

26.12.2019 відповідачкою подані заперечення на позовну заяву, які за формою та змістом відповідають відзиву на позовну заяву, у якому остання проти позову заперечувала у повному обсязі; послалась на те, що квартира є її особистою власністю, оскільки придбана за власні кошти, одержані від продажу 26.06.2014 належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_3 . Крім того її мати отримувала гроші від передачі земельного паю в оренду, від продажу нерухомого майна та постійно давала їй гроші протягом 2000-2014 років, які відповідачка збирала для купівлі власного житла. Крім того, мати дарувала їй гроші, що відбувалось у присутності ОСОБА_6 . Просила у задоволенні позову відмовити.

16.06.2020 позивачем подано відповідь на відзив, у якому останній вказує, що відповідачкою не доведено належними доказами факт придбання спірної квартири за особисті кошти. Крім того позивач працював, також отримував дохід від оренди земельних паїв. 14.08.2014 ОСОБА_7 повернув йому борг у сумі 105000,00 грн, а 20.08.2014 борг у сумі 2000,00 доларів США повернув ОСОБА_8 . До того ж мати позивача подарувала йому грошові кошти, які вона довгий час отримувала від здачі в оренду земельної ділянки та позивач з метою придбання квартири брав у борг 1000,00 доларів США у сестри ОСОБА_9 та 3000,00 доларів США у ОСОБА_10 . Просив позов задовольнити.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06.05.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

На виконання Розпорядження Голови Верховного Суду від 08.03.2022 за № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», яким змінено територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави, вказана справа передана на розгляд Октябрському районному суду м. Полтави.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 17.11.2022 за № 65 відновлено територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова з 23.11.2022.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12.06.2023 справу передано за підсудністю до Московського районного суду м. Харкова.

01.08.2023 вищевказана справа надійшла до Московського районного суду м. Харкова та ухвалою від 07.08.2023 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

28.08.2023 відповідачкою подано відзив на позовну заяву, у якому вона заперечує проти доводів позивача, які вважає непідтвердженими належними доказами. При цьому підтверджує, що під час придбання спірної квартири дійсно були використані її особисті кошти та спільні кошти, а тому частки сторін у майні не є рівними та наводячи власний розрахунок, вважає спільні кошти подружжя при купівлі квартири складають 28/100 частки, отже за позивачем можна визнати право власності на 7/50 (14/100) частки квартири.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.09.2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, які відповідають обставинам, викладеним у позовній заяві, відповіді на відзив. При цьому представник позивача зазначила, що вона завіряла копії розписок, за якими ОСОБА_5 позичав грошові кошти та потім отримував від боржників, проте їх оригіналів вона не має, отже не може надати їх суду. Позивач при цьому зазначив, що до знайомства з ОСОБА_2 та під час спільного життя працював як на підприємстві, так і в наступному сам на себе. Розписки після повернення грошей повертав особам, які позичали в нього гроші. Де оригінали розписок, він не знає.

Відповідачка та представники останньої проти позову заперечували, послались на недоведеність вимог позивача. Зазначали, що на придбання спірної квартири витрачені гроші, які є особистою власністю відповідачки, тож рівності часток у праві власності у даному випадку бути не може, частка позивача є значно меншою. Копії розписок, надані на підтвердження повернення ОСОБА_5 грошей, за відсутності їх оригіналів є недопустимим доказом. До того ж ОСОБА_5 , який начебто позичив ОСОБА_8 та ОСОБА_7 грошові кошти за розписками у 2009 та 2008 роках, відповідно у сумі 2000 доларів США та 105 тис. грн враховуючи свій заробіток не мав таких грошей. При цьому ні ОСОБА_8 , ні ОСОБА_7 враховуючи місце свого працевлаштування, не могли мати таких грошей на момент ймовірного повернення ОСОБА_5 .

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_9 показала, що ОСОБА_5 є її братом, ОСОБА_2 колишня дружина брата. У 2014 році вони вирішили придбати власне житло, так як з попереднього місця проживання були змушені з`їхати. Вони почали збирати кошти на придбання спільного житла. ОСОБА_2 продала належну їй кімнату у гуртожитку за 13000 доларів, крім того у них були спільні кошти. ОСОБА_5 у серпні-вересні 2014 роки повернули борги, зокрема односелець ОСОБА_7 повернув 105 тис. грн, а також ОСОБА_8 . Також вона дала 1000 доларів США, а її зять ОСОБА_10 позичив 3000 доларів США. Всі позичені кошти були в наступному повернуті.

ОСОБА_7 показав, що з ОСОБА_5 колись разом працював, разом проживають в одному селі. Приблизно у 2008 році він позичав у ОСОБА_5 гроші в сумі 105000 грн для придбання трактора, який був потрібен для господарства. Гроші мав повернути за першою вимогою. Дружина позивача у червні 2014 року просила повернути гроші, проте він віддав у серпні ОСОБА_5 . При цьому останній повернув йому розписку.

Щодо долі розписки ОСОБА_7 дав суперечливі показання: спочатку зазначив, що він її знищив, потім що вона зберігалась у нього з іншими документами. У 2022 році через обстріли російських військових було знищено частину його будинку разом з документами.

Свідок ОСОБА_6 дала такі свідчення: з ОСОБА_2 знайома з 2008 року та підтримує відносини й досі. З ОСОБА_5 познайомилась через ОСОБА_2 У 2014 році вони вже були одружені та звернулись до свідка з проханням знайти ріелтора, в чому вона їм допомогла. За допомогою ріелтора, якого вона порадила, ОСОБА_2 продала свою квартиру за 13000 доларів, після чого вони деякий час мешкали у родичів позивача. В тому ж році вони купили спірну квартиру, для чого ОСОБА_2 займала додатково гроші. В придбаній квартирі робився капітальний ремонт, були замінені вікна, проводка, тощо. ОСОБА_5 та ОСОБА_2 до знайомства мешкали в одному гуртожитку. ОСОБА_2 працював на заводі, назвати його заможнім свідок не можна. Він не мав свого житла, автомобіля чи дорогих гаджетів. Його батьки мешкають в селі.

Допитана як свідок ОСОБА_11 показала, що у 2010 році її донька ОСОБА_2 почала мешкати разом з ОСОБА_5 і вони одружились. На той час обидва працювали. У 2014 році ОСОБА_2 продала свою кімнату у гуртожитку за 13000 доларів США, які свідок зберігала у себе та віддала донці, коли у тому ж вона придбала спірну квартиру. На придбання квартири вона дала донці 3000 доларів США, крім того, протягом останніх 10 років до того неодноразово передала гроші на загальну суму біля 10000 доларів США. Про позики донькою чи позивачем коштів для придбання квартири їй нічого не відомо.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, показанні свідків, дослідивши письмові докази, встановив такі факти і відповідні правовідносини: 23.04.2010 між сторонами зареєстровано шлюб. Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 08.01.2020 шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 10.02.2020 (т. 2, а.с. 35).

Згідно із договором купівлі-продажу квартири від 16.09.2014, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карафетовою К.В., реєстровий № 3885, ОСОБА_12 продала, а ОСОБА_2 , що діяла за письмовою згодою ОСОБА_5 , придбала двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за 416000,00 грн (т. 2, а.с. 27-28).

Згідно із договором купівлі-продажу квартири від 26.06.2014, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А., реєстровий № 1538, ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_13 придбав квартиру АДРЕСА_3 за 149820 грн, що є еквівалентом 13200,00 доларів США (т. 2, а.с. 23-25).

Звітом з незалежної оцінки майна встановлено, що вартість спірної квартири АДРЕСА_1 станом на 25.10.2019 становить 364823,00 грн. Вартість квартири відповідачем не оспорювалась, отже суд вважає наданий позивачем доказ в обґрунтування вартості квартири допустимим, належним, достовірним та достатнім (т. 1, а.с. 6).

Крім того судом установлено, що позивач працював, отримував заробітну плату та дохід від земельних паїв, дохід від земельних паїв також отримувала матір позивача (т. 2 а.с. 81-112), у свою чергу відповідачка працювала, отримувала заробітну плату, а її матір отримувала дохід від земельних паїв (т. 2 а.с. 31-34).

Копії розписок від імені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про отримання у борг грошових коштів від ОСОБА_5 , які мають записи від імені ОСОБА_5 про повернення відповідних коштів, суд не бере до уваги через ненадання позивачем чи представником останнього їх оригіналів, що цілком узгоджується з положеннями ч. 6 ст. 95 ЦПК України. При цьому суд бере до уваги, що позивач та його представник підтвердили у судовому засіданні, що оригіналів відповідних розписок вони не мають.

Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вказана норма закону свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У статті 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється співвласником виключно за взаємною згодою.

Згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічно до презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, діє й презумпція рівності часток дружини й чоловіка у спільному майні в разі його поділу. Така презумпція може бути спростована одним із подружжя шляхом її оспорювання в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майно, набуте дружиною, чоловіком за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

У постанові Верховного Суду у справі № 334/9028/15-ц від 13.03.2019 зроблений такий висновок: за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Під час розгляду справи судом встановлено, що спірна квартира придбана під час шлюбу, позивач та відповідач беззаперечно мали спільний побут, працювали, отримували дохід та певну допомогу від батьків у вигляді грошових коштів та мали на меті придбати майно саме в інтересах сім`ї.

Покази свідків як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача щодо надання коштів сторонам суд вважає недостатніми для відступлення від рівності часток подружжя у праві спільної власності.

Також матеріали справи не містять належних та достатніх доказів того, що спірне майно придбане здебільшого за особисті кошти відповідачки, зокрема за кошти, отримані від продажу квартири, належної на праві власності відповідачці, оскільки спірна квартира придбана через три місяці після продажу квартири, що належала відповідачці. За таким умов відсутня як одночасність укладення угод купівлі-продажу, так і докази, що гроші від продажу належної відповідачці нерухомості витрачені на придбання спірної квартири.

Таким чином презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя відповідачкою не спростовано, а підстави для відступлення від рівності часток у праві власності відсутні, тому позов має бути задоволений у повному обсязі. Спірна квартира в порядку поділу майна подружжя має бути поділена між сторонами порівну та визнано право власності за кожним на 1/2 її частку, з метою подальшої реєстрації часток кожного з подружжя у відповідних органах на підставі рішення суду.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог та стягує з відповідачки на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1820,00 грн, доказів понесенні інших витрат, що заявлені у попередньому розрахунку на час ухвалення рішення у справі, позивачем не надано, відповідачкою про наявність судових витрат до судових дебатів не заявлено.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 141, 229, 258, 259, 263-265, 278-279 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 63, 65, 68-72 СК України, ст.ст. 364, 372 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частки за кожним на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 сплачений судовий збір у розмірі 1820,00 грн (одна тисяча вісімсот двадцять гривень 00 копійок).

Дані позивача: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_4 .

Дані відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його оголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 16.08.2024.

Суддя А.Ю. Скотар