Справа № 383/1131/23
Номер провадження 2/383/62/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року Бобринецький районний судКіровоградської області в складі:

головуючого судді - Адаменко І.М,

за участю:

секретаря судового засідання - Зербул С.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області, в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області цивільну справу № 383/1131/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації. В обґрунтування позовної заяви вказує, що він займається підприємницькою діяльністю із заготівлі бджолиного меду. Вказує, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 поширила у соціальній мережі «ТікТок» на своїй сторінці ІНФОРМАЦІЯ_2 , за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 , відео з зображенням його фото з висловлюванням образ на його адресу та негативної інформації наступного змісту: - «Дорогі пасічники бережіть свою тяжку працю не здавайте цьому тюбіку мед. звати ОСОБА_1 », яке було у відкритому доступі та переглянуто більше 16300 користувачами мережі. Крім того, внаслідок публікації вказаного відео користувач мережі ОСОБА_3 , прокоментував це наступного змісту: - «ОСОБА_6: обережно працює сумська, Полтавська, Черкаська, Харківська, Чернігівська області, відправляє своїх заготівельників, на авто з кіровоградської реєстрації,с.». Також, на коментар користувача ОСОБА_4 : - «А що він кидає на гроші?» автор відео ОСОБА_2 , _ОСОБА_5 чек, відповіла: - «Так». Вказані висловлювання він вважає образливим та таким, що принижують його честь і гідність. Вказує, що зазначена інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності, так як він ніколи не займався шахрайськими діями та не обманював людей, тому просить визнати недостовірною вказану інформацію, спростувати її та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 200000 грн.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 липня 2023 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, з підстав зазначених у позові, інших заяв чи клопотань не подав.

Представник позивача адвокат Холоденко Р.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх повністю з підстав зазначених у позовній заяві вказавши, що позивачем доведено факт опублікування недостовірної інформації, та яка ганьбить честь та гідність позивача, якою також відповідач створив негативну соціальну оцінку позивача в очах оточуючих, що завдало шкоди позивачу немайновим інтересам, та його діловій репутації. Також представник позивача надав згоду на ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Від відповідача до суду не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, та відзиву на позов.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі ст.280 ЦПК України, оскільки належним чином повідомлений відповідач до суду не з`явився, не подав заяв чи клопотань про розгляд справи без його участі та відзиву на позов, тому, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює заочне рішення.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази у їх сукупності вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У статті 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом із тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За приписами статті 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків (Постанова ВС від 14.02.2024 року, справа № 754/6964/21).

За змістом частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (стаття 1 Закону України «Про інформацію»).

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи (Постанова ВС від 14.02.2024 року, справа № 754/6964/21).

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співвжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Обов`язок доказування поширення відносно неї інформації певною особою покладений саме на позивача.

Із досліджених в судовому засіданні відеозапису та скріншотів судом встановлено, що 22.06.2023 року на веб-сайті соціальної мережі «ТікТок» на сторінці «ОСОБА_7 чек» ІНФОРМАЦІЯ_2 за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 ,було поширено інформацію щодо позивача на зображені його фото наступного змісту: «Дорогі пасічники бережіть свою тяжку працю не здавайте цьому тюбіку мед, звати ОСОБА_1 », але, разом з тим, суд вважає, що уданому випадку не має місце розповсюдження у відношенні позивача недостовірної інформації. Так, дані вислови суд розцінює як образа позивача, та вважає, що образливий вислів не може бути витлумачений як такий, що містить фактичні дані, так як останнє хоча і висловлено у формі образи, що принижує честь і гідність позивача, проте, виходячи із аналізу положень ст.277 ЦК України, таке висловлювання не є недостовірною інформацією, при цьому не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а тому відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача спростувати зазначене ( правова позиція ВС справа № 591/7099/16-ц від 20.05.2019).

У пункті 6.5. постанови Великої Палати Верховного Суду 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) зроблено правовий висновок, що «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет».

Згідно п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України« Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року зазначено, що належним відповідачем у разі поширення інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

У статті 1 Закону України «Про телекомунікації» від 18 листопада 2003 року № 1280-IV зазначено: домен - частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється;доменне ім`я - позначення (словесне, цифрове, словесно-цифрове), яке використовується для ідентифікаціїдіяльностіюридичних і фізичних осіб в мережі Інтернет, з будь-якою метою.

Поняття «веб-сайт» міститься у наказі Державного комітету інформаційної політики, телебачення і радіомовлення України, Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 25 листопада 2002 року №327/225 «Про затвердження Порядку інформаційного наповнення та технічного забезпечення Єдиного веб-порталу органів виконавчої влади та Порядку функціонування веб-сайті в органів виконавчої влади», згідно з яким веб-сайт - це сукупність програмних та апаратних засобів з унікальною адресою у мережі Інтернет разом з інформаційними ресурсами, що перебувають у розпорядженні певного суб`єкта і забезпечують доступ юридичних та фізичних осіб до цих інформаційних ресурсів та інші інформаційні послуги через мережу Інтернет.

Власником сайту є особа, на яку зареєстроване відповідне доменне ім`я. Доменне ім`я, зареєстроване у відповідному домені, використовується для позначення відповідного сайту. Для того, щоб сайт був позначений конкретним доменним ім`ям, спочатку необхідно зареєструвати доменне ім`я у відповідному домені.

Але, позивачем не надано до суду жодного належного та допустимого доказу того, що відповідачка ОСОБА_2 є автором поширеної інформації та реєстрантом (власником) доменного імені «ОСОБА_7 чек» у соціальній мережі «ТікТок» ІНФОРМАЦІЯ_6

Також з дослідженого відео, яке надане позивачем до матеріалів справи та скриншотів переписки із соціальної мережі Інтернет, цих фактів не встановлено.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін ( позивача та відповідача).

Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того,що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду.

Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом.

У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів та доказів не збирає.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивачами не підтверджено належними та допустимими доказами обставин поширення відносно нього недостовірної інформації, та те, що саме відповідач ОСОБА_2 її поширила та є належним відповідачем, тому відмовляє у задоволені позову повністю.

Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 80, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 273, 280, 352, 354, 430 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 в задоволені позову до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити повністю.

Судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, покласти на позивача.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення суду або апеляційна скарга, або якщо рішення суду залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення суду може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ленінським РВ УМВС України в Кіровоградській області 28.03.2000 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , фактична адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Повне рішення суду складено15.08.2024 року.

Суддя І.М. Адаменко