Справа №949/1374/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2024 року Дубровицький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого - судді Тарасюк А.М.,

при секретарі судових засідань Пінчук О.М.,

за участю:

представника заявника - адвоката Полейка С.П.,

заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особ: ОСОБА_1 , Дубровицька міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою та просить встановити факт перебування на його утриманні дитини віком до 18 років, неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявлені вимоги мотивує тим, що 26 жовтня 2021 року між ним та ОСОБА_1 був укладений шлюб, який зареєстрований Дубровицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства (м. Львів), про що складено відповідний актовий запис за № 126.

У цьому шлюбі у них народилося двоє неповнолітніх дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Від першого шлюбу його дружина ОСОБА_1 має неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також заявник зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_4 колишній чоловік його дружини, ОСОБА_6 помер, який являвся біологічним батьком їхнього сина ОСОБА_3 .

Син його дружини, ОСОБА_3 , проживає разом з ним, якого він взяв на своє утримання та виховання, та якого продовжує утримувати по даний час, оскільки вважає його своїм сином.

Також заявник у своїй заяві зазначає, що матеріально забезпечує свою сім`ю з якою веде спільне господарство та створює належні умови для проживання і виховання дітей. Бере участь в їх фізичному, інтелектуальному,культурному та соціальному розвитку. Піклується про їхній духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дітей, спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення.

Крім цього зазначає, що в даний час його дружина не працює, так як знаходиться по догляду за спільним сином ОСОБА_7 до досягненням ним трьох років.

У зв`язку з оголошенням воєнного стану та загальної мобілізації, 03 липня 2022 року він був призваний до лав Збройних Сил України та в даний час проходить службу в військовий частині номер НОМЕР_1 , у зв`язку із чим не має можливості брати повноцінну участь у вихованні дітей, однак продовжує підтримувати свою дружину та неповнолітніх дітей матеріально.

Також зазначає, що факт перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей віком до 18 років має для нього юридичне значення, оскільки породжує виникнення прав та обов`язків визначених Законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про військовий обов`язок і військову службу», так як даний факт є підставою для його звільнення з військової служби, а законом не передбаченого іншого порядку його встановлення.

Ухвалою судді від 29 липня 2024 року прийнято заяву, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами окремого провадження у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні представник заявника Полейко С.П. підтримав заявлені вимоги, вказавши, що встановлення даного факту його довірителю необхідно, щоб отримати відстрочку від призову по мобілізації. Додатково пояснив, що дійсно усі діти, в тому числі пасинок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходяться на його утриманні.

Колишній чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , який являється біологічним батьком ОСОБА_3 , помер.

Заінтересована особа ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .. У них є двоє спільних дітей та її син від попереднього шлюбу з ОСОБА_6 . Заявник вважає його своїм сином, а ОСОБА_3 вважає його своїм батьком.

Представник заінтересованої особи Дубровицької міської ради в судове засідання не з`явився. Втім, на електронну адресу суду від міського голови Микулького Б.М. надійшла заява про розгляд справи без участі представника міської ради, зазначивши, що проти встановлення даного факту не заперечують.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили той факт, що заявник ОСОБА_2 , спільно проживають та повністю утримує дитину своєї дружини від першого шлюбу ОСОБА_3 .

Суд, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, які з`явилися на розгляд справи, допитавши свідків, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи та встановивши, що вимоги заявника не зачіпають інтереси третіх осіб, а прийняте рішення суду не суперечить вимогам чинного законодавства, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, за правилом ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що до суду з заявою звернувся ОСОБА_2 , 1989 р.н., проживаючий в АДРЕСА_1 .

В якості доказів встановлення факту перебування на утриманні неповнолітнього пасинка, сина дружини від попереднього шлюбу, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заявником надано до суду наступні документи.

Так, із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 26 жовтня 2021 року, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 одружились 26 жовтня 2021 року, що зареєстровано Дубровицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про що зроблено актовий запис №126 (а.с.12).

У дружини заявника є син від попереднього шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біологічний батько якого помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 18 січня 2023 року (а.с.20).

В період шлюбу заявника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у них народились діти: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_4 від 18 березня 2022 року (а.с.13) та серії НОМЕР_5 від 18 липня 2024 року (а.с.14).

З довідки (не містить номеру та дати видачі), виданої старостою Колківського старостинського округу ОСОБА_12 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані і фактично проживають із ОСОБА_2 : ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_3 - пасинок, ОСОБА_4 - дочка, ОСОБА_5 - син. (а.с.21).

З довідки-характеристики №4277 від 23 липня 2024 року, виданої старостою Колківського старостинського округу ОСОБА_12, вбачається, що сім`я ОСОБА_2 складається із дружини - ОСОБА_1 , пасинка ОСОБА_3 , дочки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 й усі діти знаходяться на його утриманні та вихованні, проживають разом. (а.с.22).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 23 липня 2024 року, який підписаний старостою ОСОБА_12 , діловодом Н.Ясак та сусідом ОСОБА_14 вбачається, що в будинку по АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_2 , дружина ОСОБА_1 та їхні діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Дружина та всі діти знаходяться на утримані ОСОБА_2 , за даною адресою проживають усі разом, ведуть спільне господарство, беруть участь у вихованні дітей. (а.с.23).

Статтею 293 ЦПК України передбачено, що суд, серед інших, розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Отже, правовідносини щодо утримання дітей, є предметом регулювання Сімейного кодексу України.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Тобто, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб.

Слід зауважити, що обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч. 2 ст. 166 СК України).

Суд зауважує, що у випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, можуть стягуватися аліменти на утримання дитини за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст. 164 КК України.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що заявник звертався до служби у справах дітей за місцем проживання дитини за висновком про доцільність усиновлення та до суду із заявою про усиновлення ОСОБА_3 .

Водночас, відповідно до ст. 268 СК України, мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Отже вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків, у випадку прямо передбаченому законом, лише за сукупності наступних обставин: такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; вітчим може надавати матеріальну допомогу.

З іншої сторони, якщо вітчим самостійно (за власною ініціативою) надає матеріальну допомогу пасинку, це свідчить про дотримання засад добросовісності, розумності та справедливості у сімейних правовідносинах.

Проте, з позиції норм СК України, таку поведінку вітчима не можна назвати «утриманням», бо «утримання», це не «право», а безальтернативний та імперативно визначений обов`язок батьків по відношенню до неповнолітніх дітей. Також пасинок у спірному випадку не може вимагати у вітчима забезпечення його утриманням, оскільки за законом такий обов`язок на нього не покладений.

Так, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що заявник ОСОБА_2 є вітчимом дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вітчим - це чоловік (нерідний батько) рідної матері дитини, з яким мати й дитина постійно проживають однією сім`єю.

Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки.

Як було зазначено вище, сімейне законодавство передбачає права та обов`язки щодо утримання вітчимом падчерки, пасинка (ст. 268 СК України).

У своїй заяві ОСОБА_2 зазначив, що з моменту реєстрації ним шлюбу із ОСОБА_1 - матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син проживає разом з ним, він його прийняв як свою дитину і надає йому належне утримання та турботу.

Суд також звертає увагу, що заявник вказує у заяві, що встановлення факту перебування дитини на його утриманні необхідно йому, для можливості звільнення від військової служби, і лише тому це має значення для нього, що надасть йому підставу для подальшого звернення до військового командування з питання подальшого проходження військової служби, у відповідності до вимог чинного законодавства.

Так, правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», який визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

У свою чергу, виключний перелік підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (звільнення від призову) встановлений статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Ці підстави є досить вагомими, підтверджуються відповідними документами та стосуються виконання певних обовязків, стану здоровя або сімейного стану, що унеможливлює виконання військового обов`язку.

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`ю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Суд критично ставиться до показів свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки вони не є членами сім`ї, які пов`язані спільним побутом, що виключає ймовірність підтвердження достовірності факту утримання дитини.

При цьому, суд звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_10 є матір`ю заявника та проживає з ним за однією адресою, що підтверджує виключно факт спільного проживання, а не факт утримання дитини.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Окрім цього, суд зазначає, що матеріали справи також не містять жодних даних щодо місця роботи або ж роду занять заявника, що виконувалась ним до його призову на військову службу, та щодо розміру отриманих ним доходів, що не дозволяє суду встановити, чи дійсно заявник мав фактичну можливість надавати матеріальну допомогу пасинку, тобто утримувати їх.

Водночас, матеріали справи також не містять і доказів, якими би підтверджувалось фактичне утримання заявником неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, надана до суду довідка про склад сімї та акт обстеження матеріально - побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 23 липня 2024 року, підтверджує лише факт спільного проживання заявника з дружиною та дітьми, проте така довідка та акт не свідчить про утримання заявником зазначених осіб.

Крім цього, суду не надано жодної довідки про доходи дружини заявника - ОСОБА_1 , а також відомості про те, що його дружина - заінтересована особа ОСОБА_1 , дійсно ніде не працює та не має іншого джерела доходу (у заяві вказано, однак нічим не підтверджено факт перебування у відпустці ОСОБА_1 по догляду за дитиною по досягненню нею трьох років).

Будь-яких інших належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про перебування на утриманні заявника ОСОБА_3 , матеріали справи не містять.

Законом не заборонено ОСОБА_2 добровільно утримувати неповнолітніх дітей, дбати про їх всебічний розвиток, забезпечувати повсякденні побутові потреби, навчання, піклуватися про їх духовний та фізичний стан, проте таке право заявника не породжує юридичного значення за наслідками встановлення факту, про який просить ОСОБА_2 .

Таким чином, суд оцінюючи надані заявником докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, вважає недоведеним факт перебування неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на утриманні заявника - ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, заява ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, судові витрати понесені заявником на сплату судового збору в сумі 605,60 грн. не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 23, 76-78, 81, 89, 141, 265, 268, 293, 294, 315, 319, 352, 354, 355 ЦПК України суд -,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Дубровицька міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Заявник - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Заінтересована особа - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Заінтересована особа - Дубровицька міська рада , , місцезнаходження: м. Дубровиця, вул. Воробинська, 16, Сарненського району Рівненської області.

Повний текст рішення складено 12 серпня 2024 року.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду Тарасюк А.М.