КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 370/1826/23 Головуючий у 1 інстанції Білоцька Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 серпня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Струць Тетяни Ігорівни на рішення Макарівського районного суду Київської області від 29 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Макарівського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 35 386,93 грн, моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн; судові витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн. 00 коп.

В обґрунтування позову зазначав, що між ним та відповідачем ОСОБА_1 виникли неприязні сусідські відносини пов`язані з тим, що ОСОБА_1 на земельній ділянці, належній позивачу на праві приватної власності, приблизною відстанню 20 метрів від домоволодіння ОСОБА_2 збудував споруду схожу на парник, в якому вирощував овочі.

Приблизно на початку літа 2022 року ОСОБА_1 у вказаній споруді почав утримувати домашніх тварин, а саме: курей, гірського козла. Внаслідок утримання тварин в даній споруді був постійний сморід від фекалій тварин.

Позивач неодноразово звертався до ОСОБА_1 , щоб останній не утримував свійських тварин у парнику, оскільки споруда змонтована із матеріалу полікарбонату, який швидко нагрівався на сонці, від чого постійно відчувався сморід фекалій, сечі.

Про врегулювання даного питання, щодо утримання свійських тварин не в належному приміщенні (сараї), 14.10.2022 року позивач звернувся із заявою до старости с. Великий Карашин Бучанського району, щоб останній надав роз`яснення ОСОБА_1 , щодо утримання свійських тварин в належних для цього господарських спорудах.

10.03.2023 року позивач виявив, що його хвіртка пошкоджена, замок зламаний, також, відеокамера, яка вмонтована на воротах, повністю розбита.

З відеозапису камери, яка була прикріплена на зовнішній стіні будинку позивача, стало відомо, що сусід ОСОБА_1 пошкодив належне позивачу майно, чим своїми умисними протиправними діями заподіяв потерпілому ОСОБА_2 матеріальних збитків на суму 26 886,93 грн.

Окрім того, позивачем було понесено інші витрати, що були пов`язані із наслідками протиправних дій відповідача, а саме: витрати на дизельне паливо у зв`язку із зверненням до лікарні внаслідок спричинених тілесних ушкоджень, які становлять 1500,00 грн; витрати на дизельне паливо у зв`язку із викликом до слідчих органів про надання показів в якості потерпілого, які становлять 3000,00 грн; витрати на дизельне паливо під час розгляду кримінальної справи №370/702/23 щодо притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 , які становлять - 2000,00 грн; витрати на дизельне паливо із вимушеним зверненням до адвоката внаслідок протиправній дій відповідача 2000,00 грн.

Таким чином, сукупна матеріальна шкода/завдані збитки становлять:

23 268,73 грн + 3 618,20 грн. + 1500,00 грн + 3000,00 грн + 2000,00 грн + 2000 грн = 35 386,93 грн.

Крім того, вироком Макарівського районного суду Київської області від 23.03.2023 року справа № 370/702/23 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального поступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Зокрема, вказаним вироком встановлено, що відповідач, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, 10.03.2023 року близько 18 години 30 хвилин під`їхав на своєму транспортному засобі до місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 , почав сигналити, на що позивач вийшов до нього поговорити. Коли позивач вийшов зі свого подвір`я, відповідач без жодних на те причин, без сварок і попереджень, з особистою жорстокістю і прямим умислом, з мотивів особистої неприязні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс позивачу тілесні ушкодженні, а саме два удари правою рукою по обличчю, цим самим спричинивши тілесне ушкодження - забійна рана лівої надбрівної дуги.

Посилаючись на викладене, позивач заявляв вимогу про відшкодування моральної шкоди за завдане ушкодження здоров`ю у розмірі 25 000,00 грн, за завданні його моральні страждання у розмірі 15 000,00 грн, за завданні моральні та фізичні страждання його дружини, які полягають в додатковому догляді за ним, додаткового супроводу до лікарні, надання медикаментів у зв`язку з погіршенням здоров`я, перев`язки надбрівної рани у розмірі - 10 000,00 грн Загальна сума моральної шкоди - 50 000,00 грн.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 29 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 23 268,73 грн та суму завданої моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн, а всього 28 268,73 грн. В задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах відповідача ОСОБА_1 звернулась його представник - адвокат Струць Т.І., яка, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити по даній справі нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити повністю.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що позивачем не було надано суду жодних доказів, підтверджуючих неправомірність дій відповідача в межах відшкодування матеріальної шкоди. Жодного відеозапису з камери відеоспостережання суду надано не було. Звертає увагу апеляційного суду на те, що наявні в матеріалах справи постанова поліції, договір поставки та монтажу обладнання підтверджують факт звернення позивача до поліції та факт замовлення системи відеоспостереження. Проте ці документи в розумінні статті 77 ЦПК України не підтверджують неправомірність поведінки відповідача (постановою поліції закрито кримінальне провадження) та його вину чи причинний зв`язок такої поведінки зі спричиненою шкодою.

Вироком суду також підтверджується відсутність будь-яких пошкоджень відеокамери, в тому числі скоєних відповідачем. Вважає також, що позивачем не доведено ані розміру інших витрат, ані вини відповідача у заподіянні позивачу матеріальної шкоди.

Вказує також, що судом першої інстанції помилково взято до уваги доводи позивача про те, що відповідачем завдано позивачу моральних та фізичних страждань, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням майна, оскільки матеріали справи не містять доказів, підтверджуючих неправомірну поведінку відповідача чи його вину у пошкодженні майна позивача. Крім того, вважає, що позивачем не доведено розміру заявленої моральної шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції у даній справі встановлено наступні фактичні обставини.

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 26.12.2019 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 5, 6) є інвалідом 1 групи з 01.01.2023 року (а.с. 7, 8).

Як вказав позивач, та що не заперечив відповідач, ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 та відповідач ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 є сусідами та між ними виникли неприязні сусідські відносини пов`язані з тим, що відповідач ОСОБА_1 на земельній ділянці належній позивачу на праві приватної власності, приблизною відстанню 20 метрів від домоволодіння ОСОБА_2 , збудував споруду схожу на парник, в якому вирощував овочі. Приблизно на початку літа 2022 року, ОСОБА_1 у вказаній споруді почав утримувати домашніх тварин а саме: курей, гірського козла, внаслідок чого виходив постійний сморід від фекалій тварин. Позивач неодноразово звертався до відповідача, щоб останній не утримував свійських тварин у парнику, оскільки споруда вмонтована із матеріалу полікарбонату, який швидко нагрівався на сонці, і був постійний сморід фекалій, сечі. Проте, відповідач жодним чином на звернення позивача не відреагував.

14.10.2022 року позивач звернувся із заявою до старости с. Великий Карашин Бучанського району, щоб останній надав роз`яснення ОСОБА_1 , щодо утримання свійських тварин в належних для цього господарських спорудах (а.с. 17).

08.08.2022 року ВП №3 Бучанським РУП ГУНП в Київській області за результатами проведеної перевірки звернення щодо конфлікту з сусідом гр. ОСОБА_1 встановлено, що підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не має. Також відсутні ознаки адміністративного правопорушення. З гр. ОСОБА_1 проведено профілактичну бесіду про не припустимість вчинення протиправних дій (а.с. 18).

З довідки №201 від 10.03.2023 року позивачу постановлено діагноз: забійна рана лівої надбрівної дуги (а.с. 9).

Вироком Макарівського районного суду Київської області від 23.03.2023 року справа № 370/702/23 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального поступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Вказаним вироком встановлено, що 10.03.2023 близько 18 години 30 хвилин ОСОБА_2 знаходився за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , та в цей час до його подвір`я під`їхав його сусід ОСОБА_1 і почав сигналити, на що ОСОБА_2 , вийшов до нього поговорити. В ході розмови між ними на ґрунті неприязних сусідських відносин розпочався словесний конфлікт, під час якого вони розмовляли на підвищених тонах, при цьому ОСОБА_1 , ображав ОСОБА_2 . В ході сварки в ОСОБА_1 , виник умисел на завдання ОСОБА_2 , тілесних ушкоджень невизначеного ступеня тяжкості з мотивів особистої неприязні, після чого ОСОБА_1 , відразу, діючи з прямим умислом, з мотивів особистої неприязні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс 2 удари правою рукою по обличчю ОСОБА_2 , цим самим спричинивши йому тілесне ушкодження у вигляді поверхневої рани брови, яке за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с. 19).

Постановою про закриття кримінального провадження від 17.03.2023 року старшого слідчого ВП №3 Бучанським РУП ГУНП в Київській області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000858 від 11.03.2023 року (кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 194 КК України - умисне знищення або пошкодження чужого майна при умові заподіяння шкоди) закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, посилаючись на те, що встановлена в сукупності сума завданих ОСОБА_1 матеріальних збитків не перевищує 301 125 гривень, тому в даному випадку відсутній склад кримінального правопорушення, та дана подія тягне за собою закриття кримінального провадження (а.с. 20).

З копії Договору №14/1 поставки та монтажу обладнання від 15.03.2023 року встановлено, що постачальник ФОП ОСОБА_3 зобов`язався поставити та передати у власність покупця фізичної особи ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , обладнання системи відеоспостереження та виконати роботи по демонтажу, монтажу обладнання, діагностики несправності, налаштуванню та програмуванню системи відеоспостереження, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити обладнання, а також прийняти та оплатити виконані роботи. Загальна сума по договору складає загальну вартість всього поставленого обладнання та загальну вартість виконаних робіт та становить 23 268,73 грн (а.с. 21-23).

Згідно копії рахунку на оплату №1 від 15.03.2023 року, що включає в себе: демонтаж, монтаж обладнання, діагностика несправності, налаштування та програмування системи відеоспостереження за адресою: АДРЕСА_1 , згідно Договору від 15.03.2023 року № 14/1 загальна сума становить 23 268,73 грн (а.с. 24). Також ФОП ОСОБА_3 видано видаткову накладну №2 від 17.03.2023 року на суму 12669,73 грн (а.с. 25) та Акт приймання-передачі виконаних робіт №01 від 17.03.2023 року на суму 10 559,00 грн (а.с. 26). Згідно копії квитанції позивачем сплачено 23 268,73 грн (а.с. 28).

Також судом встановлено, згідно копії Рахунку-фактури № СФ-0000003 від 17.03.2023 року (постачальник ФОП ОСОБА_4 ), позивачу видано рахунок, що включає в себе: замок, профнастил та ремонт металоконструкції на загальну суму 3618,20 грн (а.с. 27) та згідно копії квитанції позивачем сплачено вказаної суми (а.с. 28).

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції, оцінивши в сукупності досліджені по справі докази, дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині відшкодуваннявитрат, понесених ОСОБА_2 на відновлення системи відеоспостереження вартістю 23 268,73 грн, що підтверджується рахунком на оплату №1 від 15.03.2023 року згідно Договору від 15.03.2023 року № 14/1. В частині заявлених позивачем витрат на придбання пального в сумі 8 500,00 грн, а також витрат на відновлення хвіртки та замка, суд першої інстанції вважав їх недоведеними належними та допустимими доказами, у зв`язку із чим відмовив у їх задоволенні.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Частиною першою статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У відповідності з пунктом 1 частини другої цієї статті, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК Українидостатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що саме внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 позивачу ОСОБА_2 завдано матеріальних збитків внаслідок пошкодження належного останньому майна. Так, постановою старшого слідчоговідділення розслідування злочинів загальної кримінальної спрямованості Бучанського РУП ГУ НП в Київській області від 17.03.2023 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000858 від 11.03.2023 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України. Вказаною постановою встановлено, що 10.03.203 року ОСОБА_5 пошкодив належне ОСОБА_2 майно, чим задва останньому майнової шкоди. Під час досудового розслідування було витребувано відомості стосовно задваних ОСОБА_2 матеріальних збитків, та встановлено, що сукупна сума завданих ОСОБА_1 матеріальних збитків не перевищує 301 125 гривень, тому в даному випадку відсутній склад кримінального правопорушення. (а.с. 20)

Відсутність складу кримінального правопорушення не виключає покладення на ОСОБА_1 цивільної відповідальності по відшкодуванню завданих позивачу матеріальних збитків.

Доказів на спростування факту завдання матеріальних збитків внаслідок пошкодження ОСОБА_1 належного позивачу майна відповідачем не надано та судом не здобуто.

З огляду на вказане, не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги в частині недоведення позивачем вини відповідача у заподіянні матеріальних збитків, оскільки спростовуються на явними в матеріалах справи доказами.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині не доведення обставин завдання позивачу моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 цієї Постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.

У позовній заяві позивач вказував, що зазнав моральної шкоди внаслідок фізичних та душевних страждань, завданих відповідачем, що призвело до психічних розладів, які дали ускладнення на моральний та психологічний стан здоров'я, викликали додаткове приймання медикаментів, обстеження у невролога та офтальмолога, а тому, враховуючи зазначені обставини, просив стягнути моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Оцінивши зібрані по справі докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем завдано позивачу моральних та фізичних страждань, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна, ушкодженням здоров`я, проте, заявлений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн є необґрунтованим. Тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн є справедливою сатисфакцією компенсації позивачеві душевних та фізичних страждань, завданих відповідачем.

Суд апеляційної інстанції відхиляє також доводи апеляційної скарги в частині необґрунтованості вимог про відшкодування витрат позивача, понесених на правову допомогу, оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні цих вимог, з огляду на їх не доведення позивачем.

Щодо вжитих судом першої інстанції заходів забезпечення позову за ухвалою суду від 16.08.2023 року, місцевий суд звернув увагу у своєму рішенні на те, що постановою Київського апеляційного суду від 01.11.2023 року вказану ухвалу скасовано, у задоволенні заяви представника позивача - відмовлено. З огляду на вказане безпідставними є вимоги апеляційної скарги щодо скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Струць Тетяни Ігорівни - залишити без задоволення.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 29 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 15 серпня 2024 року.

Головуючий Д.О. Таргоній

Судді С.А. Голуб

Т.А. Слюсар