Провадження № 2-з/761/494/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Фролова І.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею,-

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Одночасно з цим, до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі.

У своїй заяві представник заявниця просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення зобов?язання ОСОБА_2 до ухвалення судом рішення у цій справі забезпечити спілкування (контакт), без участі та присутності третіх осіб, дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір?ю ОСОБА_1 , засобами мобільного, інтернет та іншого зв?язку в режимі відео- або аудіозв?язку, в тому числі у месенджерах Viber, Telegram, WhatsApp щовівторка, щочетверга та щонеділі протягом однієї години з 18:00 до 19:00 год.

Свою заяву обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 (надалі - відповідачем) з червня 2011 року. 27 вересня 2022 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано. Від подружнього життя у сторін є донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 24 лютого 2022 року з початком повномасштабного вторгнення росії в Україну за спільною згодою, відповідач вивіз дитину до м. Львова. 16 червня 2022 року був укладений нотаріальний договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сторож Г.В. Згодом, як зазначає заявниця, відповідач почав вчиняти перешкоди у спілкуванні з дитиною. За фактом перешкоджання батьком спілкування з дитиною заявниця зверталася в поліцію та в орган опіки та піклування Львівської міської ради. Заявниця вказує, що отримала від відповідача та його адвоката листи з вимогами надати нотаріальний дозвіл на виїзд дитини за кордон, до Канади. Із метою запобігання втрати емоційного контакту між мамою та донькою, погіршення психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи, який може бути тривалим, та вирішення питання про визначення способів участі матері у вихованні дитини, просить застосувати до відповідача відповідні заходи впливу.

Згідно положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України розгляд заяви про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали заяви та додані до неї матеріали, матеріали цивільної справи, дійшов до наступного висновку.

Згідно положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст.149 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд зауважує, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до

виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов?язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов?язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв?язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам?ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв?язків із сім?єю, крім випадків, коли сім?я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов?язки щодо своїх дітей.

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов?язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов?язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що мати, яка наразі проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного Впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про встановлення способів участі матері у вихованні дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту неповнолітньої дівчинки з її матір?ю повинно переважати над бажанням інших осіб, зокрема батька, обмежити або взагалі відгородити дитину від спілкування із матір?ю.

Про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час тривання судового процесу та відсутності остаточного рішення неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.

Так, у рішенні від 04 вересня 2018 року «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (заява № 6221/14) ЄСПЛ вважав, що тривалий судовий процес, пов?язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя.

Крім цього, ця дана позиція узгоджується висновками, викладеними в Ухвалі Верховного Суду від 14 серпня 2023 року у справі №757/21377/22-ц, а саме: «Враховуючи предмет позову (про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з дитиною), обраний позивачем вид його забезпечення в частині зобов?язання відповідачки надавати позивачеві можливість спілкування з малолітньою дитиною за допомогою відеозв?язку не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком.

Тривалий розгляд справи без можливості спілкування дитини з батьком може призвести до втрати емоційного контакту, що в свою чергу ускладнить чи зробить неможливим виконання можливого судового рішення про задоволення позову, оскільки може призвести до втрати емоційного контакту з дитиною.».

Судом, що такий вид забезпечення позову є співмірним заходом забезпечення заявленого позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з урахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, а також те, що відновлення відносин та емоційного контакту неповнолітньої дитини з її матір?ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від спілкування з матір?ю, суддя доходить висновку про задоволення заяви.

Підстави для застосування зустрічного забезпечення судом не вбачаються.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 149, 150 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею - задовольнити у повному обсязі.

Зобов?язати ОСОБА_2 до ухвалення судом рішення у цій справі забезпечити спілкування (контакт), без участі та присутності третіх осіб, дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір?ю ОСОБА_1 , засобами мобільного, інтернет та іншого зв?язку в режимі відео- або аудіозв?язку, в тому числі у месенджерах Viber, Telegram, WhatsApp щовівторка, щочетверга та щонеділі протягом однієї години з 18:00 до 19:00 год.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення ухвали до виконання протягом трьох років.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Реквізити учасників:

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації - АДРЕСА_1 , адреса місця проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця реєстрації - АДРЕСА_1 , адреса місця проживання - АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: