Народицький районний суд Житомирської області
Справа № 286/3005/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року смт. Народичі

Народицький районний суд Житомирської області в складі:

під головуванням судді Піщуліної І.С.,

з секретарем Жавнер І.А.,

з участю:

заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулась до суду і просить видати обмежувальний припис ОСОБА_2 , проживаючій по АДРЕСА_1 на строк шість місяців, заборонивши останній наближатись на відстань 5 метрів до її місця проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на відстань ближче 10 метрів до інших місць її відвідування та переслідувати у будь який спосіб, а також вести листування, контактувати з нею особисто або через інші засоби зв`язку й третіх осіб, мотивуючи тим, що постраждала від психологічного домашнього насильства, вчиненого сусідкою ОСОБА_2 .

Заявник у судовому засідання заявлені вимоги підтримала, обґрунтовуючи свої вимоги обставинами, зазначеними у заяві. Також заявник пояснила, що у неї із заінтересованою особою склались неприязні відносини, причиною яких є порядок користування земельною ділянкою та господарськими будівлями біля житлового будинку, з приводу чого вона двічі зверталась до поліції та один раз викликала поліцію за місцем проживання. Крім того, зазначила, що заінтересована особа не є родичем чи членом її сім`ї й не притягувалась до відповідальності за вчинення щодо неї домашнього насильства.

Заінтересована особа у судовому засідання щодо вимог заяви заперечувала, мотивуючи тим, що задоволення вимог заяви унеможливить її користування належним їй нерухомим майном, оскільки вони із заявником проживають у квартирах, розташованих в одному й тому самому житловому будинку.

Заслухавши пояснення учасників, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що заявник є власником 1/5 частки житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НМН №422912 від 22 лютого 2021 року. Заінтересована особа ОСОБА_2 також зареєстрована за зазначеною вище адресою.

Заявник неодноразово, а саме: 01 березня, 07 березня та 12 липня 2024 року, зверталась у поліцію щодо конфліктів та пошкодження її майна ОСОБА_2 , про що свідчать копії листа Відділу поліції №1 Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області №2262/211/01-2024 від 12 березня 2024 року, рапорту чергового Відділу поліції №1 Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області Сторожука В.Ю. від 07 березня 2024 року.

З копії листа Відділу поліції №1 Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області №6965/211/01-24 від 21 липня 2024 року вбачається, що заінтересована особа 11 липня 2024 року також зверталась у поліцію щодо конфлікту з сусідами.

Свідок ОСОБА_3 , яка є матір`ю заінтересованої особи, у судовому засіданні пояснила, що заявник проживає по сусідству в одному будинку по АДРЕСА_1 й чинить перешкоди у користуванні спільним подвір`ям. Реакцією на кожне зроблене зауваження у бік заявника стає словесний конфлікт, у ході останнього такого конфлікту заявник застосувала фізичне насильство щодо її дочки.

Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (надалі - Законом).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до частин 2, 3 статті 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Пунктом 2 частини 1 статті 24 Закону визначено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону).

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

За правилами частини 3 статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 202/1380/20 зазначив, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до позиції Верховного Суду у справі №756/3859/19 обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Таким чином, видача обмежувального припису не ставиться в залежність від набрання постановою у справі про адміністративне правопорушення законної сили, оскільки захисна і превентивна функція такого припису покликані убезпечити потерпілу особу від можливого повторного вчинення щодо неї протиправних дій до часу прийняття відповідних остаточних рішень, зокрема і в адміністративних провадженнях.

Однією із засад цивільного судочинства є його диспозитивність.

З огляду на зазначений принцип, керуючись положеннями статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене й зважаючи на те, що заявником не обґрунтовано й не доведено, що на правовідносини, які склались між нею та заінтересованою особою, поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, а також те, що заінтересованою особою щодо неї було вчинено саме домашнє насильство у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Частиною 3 статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Керуючись статтями 350-1-350-8 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду до Житомирського апеляційного суду через Народицький районний суд Житомирської області.

Заявник: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне рішення суду складено 15 серпня 2024 року.

Суддя: Ірина ПІЩУЛІНА