КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 6/947/484/24
УХВАЛА

20.08.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Одесі подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни, за участі стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС», боржника ОСОБА_1 , про примусове проникнення до житла боржника - ОСОБА_1 , в рамках примусового виконання виконавчого листа №947/33682/23, виданого 22.05.2024 року Київським районним судом міста Одеси,

ВСТАНОВИВ:

16.08.2024 року до Київського районного суду міста Одеси в електронній формі через підсистему Електронний суд надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни, за участі стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС», боржника ОСОБА_1 , про примусове проникнення до житла боржника - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , для проведення виконавчих дій опису та арешту майна в рамках примусового виконання виконавчого листа №947/33682/23, виданого 22.05.2024 року Київським районним судом міста Одеси.

В обґрунтування подання приватний виконавець посилається на те, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгенівни перебуває виконавче провадження №75321776 з виконання виконавчого листа № 947/33682/23 виданого 22.05.2024 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» кредитної заборгованості у розмірі 54273,38 гривень. Як стверджує виконавець, з дати відкриття виконавчого провадження жодних дій для реального, фактичного та в повному обсязі виконання боржник не вчинила, на виклик не з`явилася, причини неявки не повідомила, декларацію про майновий стан не надала, доступу до приміщення для проведення опису та арешту майна не надала. Рішення суду не виконано. Приватним виконавцем у виконавчому провадженні вжито всіх можливих заходів примусового виконання: кошти на рахунках боржника відсутні, рухоме, доходи відсутні або приховуються, суми заборгованості для звернення стягнення на нерухоме майно недостатньо, рухоме майно (автомобілі) відсутнє. Також приватний виконавець вказує, що боржниця достовірно обізнана про виконавче провадження та ухиляється від виконання рішення суду, після звернення на доходи звільнилась з метою ухилення від сплати заборгованості.

В обґрунтування даного подання приватний виконавець також вказує на незгоду з висновками викладеними в ухвалі Київського районного суду м. Одеси від 15.08.2024 року, якою відмовлено у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 .

Вказані обставини з тверджень приватного виконавця призвели до звернення до суду з цим поданням.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаним поданням розподілено судді Калініченко Л.В. та передано головуючому судді 19.08.2024 року.

Частиною 2 статті 439 ЦПК України, яка врегульовує порядок вирішення питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи передбачено, що суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Приймаючи що розгляд даного подання передбачає участь приватного виконавця, ухвалою суду від 19.08.2024 року призначено дане подання до розгляду у відкритому судовому засіданні за участі приватного виконавця на 20.08.2024 року о 10 годині 45 хвилин.

До судового засідання призначеного на 20.08.2024 року приватний виконавець не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлена належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку копії ухвали суду від 19.08.2024 року до електронного кабінету ОСОБА_2 .

Однак, 20.08.2024 року до суду в електронній формі надійшла заява від приватного виконавця про розгляд справи за її відсутності.

Приймаючи викладене, враховуючи строки встановлені для розгляду відповідного подання, судом було ухвалено здійснити розгляд подання в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, за відсутності приватного виконавця, на підставі наявних в матеріалах справи документів.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгенівни знаходиться виконавче провадження №75321776 з виконання виконавчого листа № 947/33682/23 виданого 22.05.2024 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» кредитної заборгованості у розмірі 54273,38 гривень.

Боржник за виконавчим документом мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

17.06.2024 року відкрито виконавче провадження №75321776.

17.06.2024 року винесено постанову про арешт коштів та направлено до АТ "УКРСИББАНК", АТ «КРЕДОБАНК», ПАТ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК "УКРГАЗБАНК", АТ «Банк Альянс», АТ "Райффайзен Банк", АТ "Ощадбанк", АТ "ОТП БАНК", АКБ «Приватбанк», АТ "ПроКредит Банк", АТ "СЕНС БАНК", АТ "АГРОПРОСПЕРІС БАНК", АТ "ОКСІ банк", ПАТ «Південний», АТ "БАНК АВАНГАРД", АТ "Ідея Банк", АТ "Акціонерно-комерційний банк "Львів", АТ "ІНГ Банк Україна", АТ "АЛЬТБАНК", АТ "Універсал Банк", ПАТ "Банк Восток", ПАТ "Індустріалбанк", АТ "ТАСкомбанк», АТ "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ", АТ «ПУМБ», ПАТ "МТБ БАНК". У вищезазначених банках відсутні кошти на рахунках боржника.

17.06.2024 року винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на рухоме і нерухоме майно боржника.

17.06.2024 року приватним виконавцем складено виклик на ім`я боржника з вимогою з`явитись до виконавця 23.07.2024 року о 10:00 за адресою: 65058, Одеська обл., м. Одеса, вул. Маршала Говорова, 7, офіс 6-2, щодо сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату.

23.07.2024 року на виклик приватного виконавця боржник не з`явився, пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа не надав, достовірних відомостей про доходи та майно не надав, про причини неявки не повідомив, про що приватним виконавцем складено акт від 24.07.2024 року.

Також, 17.06.2024 року приватним виконавцем складено на ім`я боржника вимогу бути присутнім та надати приватному виконавцю доступ до приміщення за адресою: АДРЕСА_1 для проведення опису та арешту майна боржника, який відбудеться 26.07.2024 з 10.00 до 17.00.

26.07.2024 року приватним виконавцем зроблено вихід за зазначеною адресою. Двері квартири на вимогу приватного виконавця ніхто не відчинив, доступу до квартири боржником не надано, про що приватним виконавцем складено акт від 29.07.2024 року.

На запит приватного виконавця щодо перетину боржником державного кордону України Державною прикордонною службою України надано відповідь про те, що боржник в період з 17.06.2024 року по 30.07.2024 року не перетинав державний кордон.

В МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником на праві власності зареєстрована квартира за адресою: АДРЕСА_1 , придбана боржницею у 2018 році.

У відповідності до відповіді Державної податкової служби від 20.07.2024 року, боржник на обліку в органах ДФС не перебуває.

За наслідком викладеного, приватний виконавець стверджує про ухилення боржника ОСОБА_1 від покладених на неї зобов`язань вказаним виконавчим документом, не надання боржником можливості перевірити майновий стан, а проникнення до домоволодіння залишається єдиним можливим заходом забезпечити виконання судового рішення, що стало підставою для звернення до суду з даним поданням.

Щодо заявлених вимог, суд зазначає наступне.

Згідно з положенням статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню..

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до пункту 4 частина 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Наведена норма законодавства передбачає можливість примусового проникнення до житла чи іншого володіння не тільки боржника, а й іншої особи, що можливо у випадку коли у володінні такої особи знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб. При цьому, факт наявності майна боржника у іншої особи має бути належно обґрунтованим, а до подання додані належні докази.

Статтею 439 ЦПК України визначено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні подання виконавця, суд має перевірити вчинення державним, приватним виконавцем при примусовому виконанні судового рішення всіх можливих виконавчих дій, та з`ясувати наявність доказів, які б свідчили, що боржник умисно ухиляється від виконання рішення суду.

При цьому необхідно враховувати, що недоторканість житла гарантується статтею 30 Конституції України, відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Дане також передбачено статтею 311 ЦК України.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року,статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Аналіз положень Закону України Про виконавче провадження та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Подібний висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного у складі Верховного Суду від 01 листопада 2019 року у справі № К/9901/735/17 та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/41727/19-ц (провадження № 61-19942св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 761/37339/19 (провадження № 61-4115св20).

Відповідно до статті 439 ЦПК України, вирішення питання про примусове проникнення до житла віднесено до компетенції суду. Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Відповідні правові висновки узгоджуються з висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №757/41727/19-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 761/37339/19 (провадження № 61-4115св20).

Відповідно до частин 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як встановлено судом, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , дозвіл на примусове проникнення до якого просить надати приватний виконавець Матвійчук Н. Є., належить боржнику ОСОБА_1 , в якому остання зареєстрована, за даними виконавчого документа.

Обґрунтовуючи необхідність у примусовому проникненні до домоволодіння, ОСОБА_2 у поданні зазначає про те, що вжиті нею заходи на виконання судового рішення не призвели до виконання рішення суду.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні докази того, що боржник перешкоджав вільному доступу приватному виконавцю до зазначеного в поданні домоволодіння.

Надані до суду акти приватного виконавця від 24.07.2024 року та від 29.07.2024 року, складені за фактом не з`явлення боржника за викликом виконавця та фактами виходу за місцем знаходження боржника, з яких вбачається, що боржника не виявлено, жодним чином не свідчить про перешкоджання вільному доступу приватного виконавця до домоволодіння.

Крім того, приватним виконавцем не надано доказів на підтвердження того, що боржниця взагалі обізнана про наявне відносно неї відкрите виконавче провадження №75321776.

Приватним виконавцем на підтвердження скерування копії постанови про відкриття виконавчого провадження надано до суду копію квитанції від 17.06.2024 року про скерування документів разом з рекомендованим повідомленням на ім`я ОСОБА_1 .

Поряд з цим, матеріали справи не містять відомостей про отримання боржником даної копії постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, та інших документів та рішень виконавця винесених в межах даного виконавчого провадження, щоб свідчило про обізнаність боржника про дане виконавче провадження.

Щодо доводів приватного виконавця про звільнення боржника з роботи після звернення на доходи, з метою ухилення від сплати заборгованості, суд взагалі вважає безпідставними, враховуючи відсутність надання приватним виконавцем до даного подання жодних доказів на підтвердження цих обставин.

За наслідком викладеного, суд вважає доводи приватного виконавця викладені у поданні про те, що боржниця достовірно обізнана про виконавче провадження та ухиляється від виконання рішення суду, після звернення на доходи звільнилась з метою ухилення від сплати заборгованості, безпідставними та необґрунтованими.

Одночасно судом враховується, що з матеріалів справи №947/33682/23 також вбачається, що ОСОБА_1 під час розгляду справи участі не приймала, поштову кореспонденцію не отримувала, відзив на позовну заяву не надавала, за наслідком чого суд позбавлений можливості встановити про обізнаність боржника про наявне відносно неї судове рішення та виконавче провадження.

Отже, матеріали подання не містять будь-які належні та достатні докази, які б підтверджували обізнаність боржниці ОСОБА_1 про існування даного виконавчого провадження.

Суб`єктом здійснення виконання рішення суду залишились нез`ясованими причини непогашення боржником заборгованості, оскільки вони можуть бути як суб`єктивного характеру, коли боржник свідомо ухиляється від виконання, маючи змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин, так і об`єктивними, як то внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби, тощо.

Суд постановляючи дану ухвалу суду враховує, що примусове проникнення до житла людини є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, оскільки пов`язане з обмеженням конституційного права людини на недоторканість житла чи іншого володіння.

При вирішенні подання про надання дозволу на примусове проникнення до володіння боржника, суд має переконатися, що боржник перешкоджає виконанню рішення суду, що унеможливлює його примусове виконання, чим порушує права стягувача.

Враховуючи викладене, наведені норми права та встановлені обставини, а також відсутність доказів на підтвердження обізнаності боржника про дане виконавче провадження, ухилення від виконання рішення суду, створення перешкод виконавцеві у доступі до приміщення для проведення опису й арешту його майна, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_1 заявленого заходу виконання рішень, як примусове проникнення до житла, без наявності всіх обов`язкових умов для вжиття таких заходів, у зв`язку з чим подання є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Додатково суд зазначає, що оглядаючи матеріали справи вбачається, що приватний виконавець вже зверталась до суду з аналогічним поданням на підставі тих саме доказів, за наслідком чого ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 15.08.2024 року у задоволенні подання ОСОБА_2 про примусове проникнення до житла боржника - ОСОБА_1 , в рамках примусового виконання виконавчого листа №947/33682/23, виданого 22.05.2024 року Київським районним судом міста Одеси відмовлено. Ці обставини також особисто визнаються приватним виконавцем у даному поданні.

Будь-яких інших доказів або обставин на підтвердження вчинення приватним виконавцем додаткових дій в рамках виконавчого провадження №75321776, яким не надавалась оцінка судом під час постановлення ухвали суду від 15.08.2024 року, що має важливе значення для розгляду повторно порушеного виконавцем питання у цьому поданні, до суду не надано.

Отже за наслідком поданих до даного подання доказів та підстав, судом вже було розглянуто дане питання та постановлено судове рішення у виді ухвали суду.

Суд звертає увагу, що ухвала Київського районного суду міста Одеси від 15.08.2024 року набрала законної сили та не оскаржувалась сторонами виконавчого провадження та приватним виконавцем.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитись під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» («Brumarescu v. Romania»), пункт 61).

Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (рішення Європейського суду з прав людини від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), пункт 52).

За наслідком чого вбачається, що дане подання приватним виконавцем подано повторно з метою повторного розгляду питання про примусове проникнення до житла боржника - ОСОБА_1 , в рамках примусового виконання виконавчого листа №947/33682/23, виданого 22.05.2024 року Київським районним судом міста Одеси, та домогтися винесення нового рішення у справі, що додатково підтверджується діями приватного виконавцями та висловленими приватним виконавцем в обґрунтування даного подання посиланнями на незгоду з висновками суду викладеними в ухвалі від 15.08.2024 року.

Приймаючи викладене, суд вважає висловлені приватним виконавцем у поданні посилання на незгоду з висновками суду в ухвалі суду від 15.08.2024 року для обґрунтування даного подання безпідставними та необґрунтованими, приймаючи що Київський районний суд міста Одеси не є судом апеляційної інстанції, не наділений правом на перегляд судового рішення постановленого даним судом, яке набрало законної сили та в силу принципу юридичної визначеності не може ставитись під сумнів.

Враховуючи вищевикладені обставини в цілому, суд вважає, що у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни про примусове проникнення до житла боржника - ОСОБА_1 , в рамках примусового виконання виконавчого листа №947/33682/23, виданого 22.05.2024 року Київським районним судом міста Одеси, слід відмовити.

Керуючись ст. 439 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни, за участі стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС», боржника ОСОБА_1 , про примусове проникнення до житла боржника - ОСОБА_1 , в рамках примусового виконання виконавчого листа №947/33682/23, виданого 22.05.2024 року Київським районним судом міста Одеси відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 20.08.2024 року.

Головуючий Калініченко Л. В.