Справа № 727/2846/23
Провадження № 2/727/60/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

19 червня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді: Гавалешка П.С.,

при секретарі судового засідання: Рудій І.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник адвокат Поляк Марія Володимирівна до ОСОБА_2 про визначення порядку користування підвальними приміщеннями,

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернулась до суду з позовом до відповідача про встановлення порядку користування підвальними приміщеннями ,що належить на праві спільної часткової власності посилаючись на те, що 28.11.2018 року році позивач ОСОБА_1 , набула у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідач є власником сусідньої квартири на підставі договору від 02.11.1992 року.

Вказала, що з по АДРЕСА_2 є багатоквартирним будинком, а відтак до врегулювання здійснення права власності у житловому будинку який складається з двох квартир застосовується ЗУ «Про особливості здійснення права власності багатоквартирному будинку» Із технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 вбачається що у житловому будинку містяться підвальні приміщення, які позначені літерами «ПД»

Тобто підвальні приміщення яке є часткою багатоквартирного будинку, перебуває на праві власності спільної сумісної власності сторні а відтак обоє з співвласників повинні мати вільний дусту до них.

Враховуючи вищевикладене, та те, що у позасудовому порядку позивач не може захистити своє порушене право, звернулась до суду з цим позовом, та просила встановити порядок користування приміщеннями.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку загального провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 грудня 2023 року у вказаній справі було призначено будівельно-технічну експертизу на вирішення якої було поставлено наступні питання:

Які варіанти визначення порядку користування підвальними приміщеннями які відносяться до будинку АДРЕСА_2 можливо визначити відповідно до часток співвласників (50/100 та 50/100) та вимог нормативно-правових актів?

Проведення судової будівельно-технічної експертизи було доручено експерту спільного підприємства «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 травня 2024 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась до суду подала клопотання в якому просила позов задовольнити та розглядати справу в її відсутність.

Відповідача в судове засідання не з`явилась будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку.

Однак на адресу суду повертається поштовий конверт з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасникам справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Судом направлялися судові документи на останню відому адресу проживання відповідача.

З огляду на зазначені обставини, ухвалено проводити заочний розгляд даної цивільної справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 28 вересня 2018 року, позивач ОСОБА_1 придбала квартиру за № 1 (а.с. 9).

Згідно з технічним паспортом на квартиру за Із технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 вбачається що у житловому будинку містяться підвальні приміщення, які позначені літерами «П-Д» (а.с. 25-29).

На виконання ухвали суду від 05 грудня 2023 року 19 березня 2024 року до суду надійшов висновок експерта ОСОБА_3 відповідно до якого пропонується варіант визначення порядку користування підвальними приміщеннями які знаходяться в житловому будинку АДРЕСА_2 , відповідно до часток співвласників ( 50/100 та 50/100) при виконанні демонтажу самочинної прибудови літ «а -3» добудованої власником квартири АДРЕСА_4 . (а.с. 121-132).

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно із статтею 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ч. 1ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

У відповідності до частини 2 статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче - огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно з статтею 4 Закону України від 14 травня 2015 року № 417 -VIII "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" (далі - Закон № 417 -VIII) власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників (частина перша статті 5 Закону № 417 -VIII).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08 квітня 2020 року у справі № 915/1096/18 зроблено висновок, що «допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. Верховний Суд звертається до власних правових позицій у постановах від 18.07.2018 у справі №916/2069/17, від 22.11.2018 у справі № 904/1040/18, від 15.05.2019 у справі № 906/1169/17, від 06.08.2019 у справі № 914/843/17.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11.09.1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст. 9 Конституції України.

Так, у вказаній статті закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а також не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 355 ЦК України майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Вказана стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу підвальних приміщень, а встановлення порядку спільного користування ними. Тому критерій необхідності виділення в користування одному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо якщо при цьому не можливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.04.2018 року по справі №333/3048/16-ц.

Рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно та не порушує їх прав як власників.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність встановлення порядку користування підвальними приміщеннями які знаходяться в житловому будинку АДРЕСА_5 , відповідно до часток співвласників часток співвласників ( 50/100 та 50/100) при виконанні демонтажу самочинної прибудови літ «а -3» добудованої власником квартири АДРЕСА_4 , відповідно до висновку експерта за № 54.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.43, 55 Конституції України, ст.11, 316, 319, 321, 356, 358, 383, 386, 391 ЦК України, ст.2, 4,10-13,17-19, 76-81,133, 137, 141, 258-259, 263-268, 272-273, 274, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник адвокат Поляк Марія Володимирівна до ОСОБА_2 про визначення порядку користування підвальними приміщеннями, задовольнити повністю.

Встановити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступний порядок користування підвальними приміщеннями які знаходяться в житловому будинку АДРЕСА_5 відповідно до часток співвласників часток співвласників ( 50/100 та 50/100) при виконанні демонтажу самочинної прибудови літ «А -3» добудованої власником квартири АДРЕСА_4 , відповідно до висновку експерта від 28 лютого 2024 року за № 54.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.С. Гавалешко