Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/56/22
Провадження № 2/553/64/2024
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
30.07.2024м. Полтава
Ленінський районний суд міста Полтави в складі:
головуючої судді Крючко Н. І.,
при секретарі Компанієць А. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві упорядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за проживання (володіння та користування), -
У січні 2022 року позивач ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за проживання (володіння та користування), у якому просила стягнути з відповідачів за проживання ( володіння та користування), в житловій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти у сумі: 168 452,00 грн та судові витрати у сумі 1685, 00 грн.
Ухвалою суду у даній справі від 24 січня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до загального позовного провадження та визначено дату підготовчого судового засідання.
У ході підготовчого провадження стороною відповідачів подано відзив на позовну заяву про стягнення грошових коштів за проживання (володіння та користування), у якому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили відмовити у задоволенні позовних вимог, вважаючи, що саме позивач намагається навмисно ухилитись від виконання умов Договору купівлі - продажу квартири від 19 липня 2013 року. При цьому відповідачі на підставі вищевикладеного звернулись до Ленінського районного суду м. Полтави з позовною заявою про визнання договору купівлі - продажу таким, що відбувся та визнання права власності на нерухоме майно, зокрема квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
03 травня 2022 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій остання прохала стягнути з відповідачів за проживання (володіння і користування) в житловій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , в сумі 90 928,57 грн та судового збору.
18 травня 2023 року відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подано відзив на уточнену позовну заяву, у якому останні просили суд залишити уточнену позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення як таку, що є безпідставною та незаконною.
16 червня 2022 року ОСОБА_1 подано відповідь на відзив на позовну заяву про стягнення грошових коштів за проживання (володіння і користування) нерухомим майном, де остання наголосила на порушенні та посяганні на її право власності та просила суд задовольнити позовні вимоги.
18 липня 2022 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій прохала стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за проживання (володіння і користування) в житловій квартирі за адресою АДРЕСА_1 , в сумі 112 000,00 грн та судові витрати.
У ході підготовчого провадження судом у даній справі задоволено клопотання представника відповідачів та витребувано докази у справі з ТОВ «Полтаваенергозбут» ТОВ «Полтавагаз Збут», ТОВ «Полтавагаз», КП ПОР «Полтававодоканал», КАТП 1628 про наявність чи відсутність заборгованості по комунальним платежам за адресою: АДРЕСА_1 .
07 листопада 2022 року відповідачами подано відзив на уточнені позовні вимоги, де останні просили відмовити у задоволенні позовних вимог на підставі відсутності будь - яких договорів з приводу найму житла між позивачем та відповідачами.
У свою чергу, 07 листопада 2022 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій прохала стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за проживання (володіння і користування) в житловій квартирі за адресою АДРЕСА_1 , в сумі 140 000,00 грн та судовий збір.
27 січня 2023 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про уточнення позовних вимог, вякій прохала стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за проживання (володіння і користування) в житловій квартирі за адресою АДРЕСА_1 , в сумі 156 839,00 грн та судовий збір.
01 травня 2023 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про уточнення позовних вимог, вякій прохала стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за проживання (володіння і користування) в житловій квартирі за адресою АДРЕСА_1 , в сумі 168 452,00 грн та судовий збір.
22 червня 2023 року ухвалою суду підготовче провадження у даній справі закрито, справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за проживання ( володіння та користування) призначено до судового розгляду по суті.
Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2023 року (головуюча суддя Крючко Н. І.) задоволено клопотання відповідача ОСОБА_3 про зупинення провадження у даній справі та зупинено провадження до вирішення справи (набрання законної сили судовим рішенням) у справі № 553/48/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі - продажу таким, що відбувся та визнання права власності на нерухоме майно, яка перебуває у провадженні судді Ленінського районного суду м. Полтави Тимчука Р. І.
Відповідно до ухвали суду від 20 лютого 2024 року (справа №553/48/21, головуючий суддя Тимчук Р. І.) позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа настороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання договору купівлі - продажу таким, що відбувся та визнання права власності на нерухоме майно залишено без розгляду, у зв`язку з повторною неявкою у судові засідання ОСОБА_3 , неповідомлення суду про причини своєї неявки, пасивною процесуальною поведінкою заявника, який не проявляв особливої стурбованості при розгляді справи, ухиленням від виконання своїх обов`язків. Вищевказана ухвала від 20 лютого 2024 року (справа №553/48/21, головуючий суддя Тимчук Р. І.) оскаржена заявником ОСОБА_3 не була та набрала законної сили 07 березня 2024 року.
Відповідно до ухвали суду від 19 квітня 2024 року (справа №553/56/22, головуюча суддя Крючко Н. І.) поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за проживання (володінння та користування), призначено справу до судового розгляду на 04 червня 2024 о 15 год 00 хв у приміщенні Ленінського районного суду м. Полтави.
Справа неодноразово призначалась до судового розгляду на 14 серпня 2023 року о 14 год 00 хв, на 14 вересня 2023 року о 13 год 30 хв, на на 04 червня 2024 о 15 год 00 хв, 30 липня 2024 року о 16 год 00 хв.
У судове засідання, призначене на 30 липня 2024 року о 16 год 00 хв, позивач ОСОБА_1 не з`явилась, але надала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримала уточнені позовні вимоги та прохала їх задовольнити шляхом стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за проживання (володінння та користування) в житловій квартирі за адресою АДРЕСА_1 , в сумі 168 452,00 грн та судового збору, проти прийняття заочного рішення не заперечувала.
Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляд у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував.
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , будучи провідомленими про дату, час та місце слуханння справи, в судове засідання повторно не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, часа та місце слухання справи були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи маються поштові повідомлення про направлення їх рекомендованими листами за останньо відомим місцем проживання та реєстрації останніх.
За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
На підставі договору дарування ВКР/938794 від 19 вересня 2008 року, квартира АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_1 , що також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с. 17 - 19).
Судом встановлено, що 19 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено Попередній Договір купівлі - продажу квартири (далі - Договір), та за Актом прийому - передачі, що є невід`ємною частиною Договору, було передано у володіння та користування (для проживання) ОСОБА_3 нерухоме майно (житлова квартира) за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 13 - 16).
Відповідно до п. 2. 2. Договору ціну цього Договору Покупець сплачує Продавцю помісячно рівними авансовими платежами на протязі 60 місяців, не пізніше 20 числа кожного місяця.
Відповідно до п. 2. 3. Договору в разі зміни курсу НБУ, помісячні авансові платежі сплачуються, виходячи з курсу НБУ діючого на момент оплати.
Відповідно до п. 2. 4. Договору перший платіж сплачується в день підписання Договору і являється завдатком, усі інші послідуючі платежі відповідно до п. 2. 2 являються авансовими платежами.
Відповідно до п. 5. 3. Договору, у випадку порушення по сплаті помісячного авансового платежу, у відповідності до умов п. 2. 2. Даного Договору, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі 1% від суми платежу, за кожний день прострочення платежу.
01 липня 2015 року позивач здійснила передбачені законодавством дії по реєстрації відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Домової книги для прописки громадян, що проживають у буд. № 90 кв. 1 та копіями паспорта ОСОБА_3 із відміткою про реєстрацію місця проживання (а. с. 20 - 23).
Позивач вказує на постійний та систематичний характер порушень графіку оплати по Договору та на те, що станом на 20 липня 2018 року - закінчення строку дії Договору, відповідачами було сплачено лише близько половини суми Договору.
Після закінчення строку дії Договору, зокрема 20 липня 2018 року, відповідач від письмового продовження Договору відмовився, але фактично продовжив здійснювати платежі за проживання (володіння та користування) в нерухомості ОСОБА_1 до 06 вересня 2020 року. У відповідності до ч. 3 ст. 635 ЦК України, зобов`язання, встановлені Попереднім Договором купівлі - продажу квартири, з 20 липня 2018 року припинено, а з 06 вересня 2020 року відповідачі, не здійснили жодного платежу за користування та проживання в нерухомості позивача.
У рамках розгляду справи №553/48/21 (головуючий суддя Тимчук Р. І.) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання договору купівлі - продажу таким, що відбувся та визнання права власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 подала до суду зустрічний Позов про усунення перешкод у користуванні власністю, на підставі чого, приймаючи до уваги, те що предметом спору є стягнення коштів за оспорюваним договором купівлі - продажу, ухвалою суду від 14 вересня 2023 року (справа № 553/56/22, головуюча суддя Крючко Н. І.) було зупинено провадження по даній справі за позовом ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за проживання (володіння та користування), відповідно до вирішення справи (набрання законної сили судовим рішенням).
При цьому ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2024 року (справа №553/48/21, головуючий суддя Тимчук Р. І.) позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа настороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання договору купівлі - продажу таким, що відбувся та визнання права власності на нерухоме майно залишено без розгляду, що набрала законної сили 07 березня 2024 року.
Суд під час розгляду дано справи також враховує позицію відповідача ОСОБА_3 , що міститься у відзиві на позовну заяву, де останній вказав на те, що із позовними вимогами не погоджується, вважає їх необґрунтованими, незаконними та пояснив наступне. Так, у 2012 році його донька ОСОБА_5 та її чоловік орендували квартиру у позивача, у подальшому, коли подружжя мало намір змінити місце проживання, ОСОБА_1 запропонувала придбати вищевказану квартиру у розстрочку. 19 липня 2013 року, у ході переговорів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 дійшли згоди про купівлю-продаж Квартири, про що 19 липня 2013 року позивачем та відповідачем, як покупцем з одного боку, та ОСОБА_1 , як продавцем з другого, укладено попередній договір купівлі-продажу, у цей же день було підписано Акт прийому - передачі квартири у володіння та користування (а. с. 64 - 80).
Крім того у відзиві відповідач вказував наступне. З липня 2013 року і по час подачі відзиву до суду (09 березня 2022 року) він з дружиною проживав у квартирі, робив її поліпшення, ремонти, доглядав за прилеглою територією, сплачував комунальні послуги. Також ОСОБА_3 вказав, що грошові кошти за квартиру та меблі перераховував ОСОБА_1 у різними способами: через банківські термінали, передавав особисто позивачці, автоперевізниками, про що ОСОБА_1 пізніше писала відповідні розписки.
Також відповідач зауважив у відзиві на тому, що в період часу з 2014 року і по теперішній час Київським районним судом м. Полтави, Ленінським районним судом м. Полтави були ухвалені рішення, у яких подружжя - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 були відповідачами, на підставі чого у подальшому були відкриті виконавчі провадження відносно останніх, як боржників. Це стало підставою для вжиття заходів примусового виконання рішень суду та зміни реквізитів, які ОСОБА_3 мав використовувати для перерахування грошових коштів, проте на підтвердження цих тверджень відповідач жодних доказів, у тому числі вищевказаних рішень, суду не надав, що вказує на їх безпідставність.
За твердженнями відповідача станом на 05 вересня 2020 року залишок несплаченої суми складає 2440,17 доларів США.
Через певний проміжок часу, ОСОБА_3 зателефонував ОСОБА_1 та запропонував сплатити останній платіж в рахунок придбання квартири та укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, на що ОСОБА_1 , у грубій формі повідомила про те, щоб більше не телефонували їй, грошових коштів ні вона, ані члени її сім"ї не отримували, договір вона не підписувала, після чого відповідачем до позивача була направлена письмова пропозиція від 05 жовтня 2020 року про укладення у нотаріальному порядку договору купівлі - продажу квартири та у письмовій формі повторно повідомив про готовність виплати суми залишку, проте суду не надані жодні докази направлення/висловлення таких пропозицій чи будь - яких відповідей з боку позивача на адресу відповідачів.
Також відповідач у відзиві на позовну заяву вказав на те, що на адресу ОСОБА_1 10 листопада 2020 року ним направлено листа, який отримано останньою 04 грудня 2020 року, із копіями банківських чеків, копіями розписок, якими підтверджується факти перерахування грошових коштів в рахунок оплати за Договором від 19 липня 2013 року. У подальшому відповідач отримав лист від ОСОБА_1 про те, що він не виконав умови Договору та про заборгованість, що виникла на підставі цього.
Так, ОСОБА_3 , у своєму відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , вважаючи, що саме позивач намагається навмисно ухилитись від виконання умов Договору купівлі - продажу квартири від 19 липня 2013 року, вказував, що право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстроване саме з вини ОСОБА_1 , окрім того будь - якого договору оренди за проживання між ними не укладалось.
Виходячи з положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Положення ч. 2 ст. 635 ЦК України вказують на те, що сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України, зобов`язання, встановлене попереднім договором припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором.
На підставі вищевикладеного та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про те, що відповідачі, починаючи з 06 вересня 2020 року і по теперішній час, не здійснили оплати за проживання в нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на праві приватної власності.
Так, дані обставини не були спростовані стороною відповідачів належними та допустимими доказами в порядку встановленому законом, у зв`язку із чим суд критично сприймає заперечення сторони відповідачів, висловлені у відзиві на позовну заяву.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Виходячи із приписів ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч. 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Так, відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.
З 06 вересня 2020 року та по теперішній час, за проживання відповідачів в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , остання не отримувала грошових коштів .
На Вимоги позивача ОСОБА_1 про виселення від 30 квітня 2022 року, відповідачі відреагували та звільнили в добровільному порядку нерухомість за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до вищевикладеного, в якості упущеної вигоди (не отриманого прибутку), проведено наступний розрахунок оплати за проживання (володіння та користування) в нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , з 06 вересня 2020 року по 30 листопада 2021 року, в розрахунку 5000,00 грн, в місяць та з 01 грудня 2021 року по 23 березня 2023 року включно, у розрахунку 6000,00 грн в місяць:
з 06 вересня 2020 року по 30 вересня 2020 року - 5 000.00 грн : 30 днів ? 24 дні - 4000.00 грн.
з 01 жовтня 2020 року по 30 листопада 2021 - 5 000.00 грн х 14 місяців = 70 000.00 грн.
з 01 грудня 2021 року по 28 лютого 2023 року - 6 000.00 грн ? 15 місяців = 90 000.00 грн.
з 01 березня 2023 року по 23 березня 2023 року - 6 000.00 грн : 31 день х 23 днів = 4 452.00 грн.
Всього: 168452.00 грн (сто шістдесят вісім тисяч чотириста п`ятдесят дві грн.) 00 коп.
Суд вважає за доцільне врахувати положення ст. 22 ЦК України, відповідно до якої у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.
Вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача, тому заявлені вимоги позивачем на суму 168 452,00 грн, є законними, обгрунтованими, та такими, що підлягають до задоволення.
Суд також враховує пасивну процесуальну поведінку відповідачів, зокрема, які, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явились у судове засідання, про причини неявки суд не повідомили, відсутність доведеності перед судом їхніх заперечень проти позову та їхньої зацікавленості у розгляді справи, його результаті, поваги до суду й інших учасників процесу, тривалість перебування справи у суді, вжиття судом всіх залежним від нього заходів щодо виклику відповідачів, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позивача та необхідність їх задоволення.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підялгає стягненню понесені нею судові витарти, які складаються з судового збору у сумі 1685,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 280, 281 ЦПК України, 317 - 319, 525, 526, 626, 629, 635, 637 ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за проживання ( володіння та користування) - задовольнити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошові кошти за проживання (володіння та користування) в житловій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , у сумі: 168 452.00 грн (стошістдесят вісім тисяч чотириста п`ятдесят дві грн) 00 коп та сплаченого судового збору в загальній сумі: 1685.00 грн (одна тисяча шістсот вісімдесят п`ять грн) 00 коп, всього в сумі 170 137,00 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Суддя Ленінського районного
суду м. Полтави Н.І.Крючко