ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участю секретаря судового засідання - Драгомерецької А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік Ірина Леонідівна, про визнання протиправними дії державного реєстратора, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, скасування державної реєстрації права власності та припинення права власності,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л., про визнання протиправними дії державного реєстратора, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, скасування державної реєстрації права власності та припинення права власності.

Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що йому належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 . 02 липня 2021 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір позики, за умовами якого, з урахуванням усіх змін та доповнень, ОСОБА_2 отримав у власність 62 700.00 доларів США, що еквівалентно 1 706 487.00 грн, строком на 11 місяців, а саме до 02 червня 2022 року включно.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки від 02 липня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Стаднік І.Л. за номером в реєстрі 976. Відповідно до п. 1 Договору іпотеки предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_2 .

01 вересня 2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 69148243 від 05 вересня 2023 року щодо реєстрації права власності на квартиру загальною площею 65.4 кв. м., житлова площа 38.6 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 . Про дану обставину позивач дізнався лише після отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21 вересня 2023 року.

Позивач вважає, що реєстрація права власності за ОСОБА_1 була проведена реєстратором без відповідних підстав та всупереч вимогам законодавства, чим порушені його права. Відповідач звернув стягнення на предмет іпотеки, якою було забезпечено виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договором позики, не дотримавшись процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, без належного повідомлення позичальника (іпотекодавця) про дострокове погашення заборгованості та звернення стягнення на майно, а також нотаріус прийняв рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_1 без належних на це правових підстав та з порушенням вимог законодавства. Частина боргу вже була погашена до звернення стягнення на предмет іпотеки, отже сума боргу не була правильно визначена.

Враховуючи викладене, просив суд визнати протиправними дії державного реєстратора - приватного нотаріуса ДМНО Стаднік І.Л. щодо проведення 01 вересня 2023 року державної реєстрації права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , скасувати рішення вказаного приватного нотаріуса від 01 вересня 2023 року № 69148243 про державну реєстрацію права власності за відповідачем на цю квартиру, скасувати державну реєстрацію речового права приватної власності ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомого майна та припинити право власності відповідача ОСОБА_1 на вказану квартиру і стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано протиправними дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. щодо проведення 01 вересня 2023 року державної реєстрації права власності на квартиру загальною площею 65.4 кв. м., житлова площа 38.6 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. від 01 вересня 2023 року № 69148243 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Скасовано державну реєстрацію речового права приватної власності ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на об`єкт нерухомого майна: квартиру загальною площею 65.4 кв. м., житлова площа 38.6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 101, запис № 51604241 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності.

Припинено право власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 4294 грн 40 коп. і 536 грн 80 коп., а всього 4 831 грн 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявив вимогу про скасування рішення та відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що до виниклих поміж сторонами правових відносин не підлягають застосуванню норми п. 5-2 розділу 6 «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку», стосовно зупинення дії статей 37, 38, 40, 41, 47 Закону України «Про іпотеку» на період воєнного стану. Вважав, що Іпотекодержатель з дотримання умов договору направив вимоги, передбачені Законом України «Про іпотеку» та Договором іпотеки, та правомірно звернув стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, вказував, що зазначення у п. 9.1.17 договору іпотеки, як отримувача зворотнього відправлення лише одного нотаріуса є опискою, яка полягає в тому, що окрім нотаріуса одержувачем поштового повідомлення в цьому пункті Договору не зазначено ще й іпотекодержателя/позикодавця. Зазначав, що відповідач надав державному реєстратору повний пакет документів для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачений законодавством, проте суд першої інстанції на це уваги не звернув.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача заперечує проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просила її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 39859319 на підставі договору дарування квартири, посвідченого 22 грудня 2020 року приватним НДМНО ОСОБА_3 , за реєстром № 1152.

02 липня 2021 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник), укладено договір позики, за умовами якого позичальник отримав у власність 37 200.00 доларів, що еквівалентно 1 018 688.00 грн, строком на 6 місяців, а саме до 02 січня 2022 року включно. Відповідно до п. 2 Договору позики від 02 липня 2021 року позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві грошові кошти в сумі 37 200.00 доларів США по 02 січня 2022 року відповідно до затвердженого ними графіку.

Згідно Договору від 15 вересня 2021 року про внесення змін та доповнень до договору позики, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Стаднік І.Л. за номером в реєстрі 1394, позичальник отримав у власність 49 900.00 доларів США, що еквівалентно 1 329 146.00 грн, строком на 11 місяців, а саме до 02 червня 2022 року включно. Відповідно до п. 2 Договору позики в редакції договору про внесення змін та доповнень від 15 вересня 2021 року позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві грошові кошти в сумі 49 900 доларів США по 02 червня 2022 року відповідно до затвердженого ними графіку.

Згідно Договору від 09 грудня 2021 року про внесення змін та доповнень до договору позики, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Стаднік І.Л. за № в реєстрі 1743, позичальник отримав у власність 62 700.00 доларів США, що еквівалентно 1 706 487.00 грн, строком на 11 місяців, а саме до 02 червня 2022 року включно. Відповідно до п. 2 Договору позики в редакції договору про внесення змін та доповнень від 09 грудня 2021 року позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві грошові кошти в сумі 62 700 доларів США по 02 червня 2022 року відповідно до узгодженого і затвердженого сторонами графіку.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки від 02 липня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Стаднік І.Л. за номером в реєстрі 976. Відповідно до п. 1 Договору іпотеки предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_2 . Опис об`єкта: 1,6 - коридор, 2 - кладова, 4, 5, 9 - житлові кімнати, 7 - ванна, 8 - туалет, І - лоджія, загальною площею 65.4 кв. м. та житловою площею 38.6 кв. м.

15 вересня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, посвідченого 02 липня 2021 року, ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу за реєстром № 976. 09 грудня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, посвідченого 02 липня 2021 року, Стаднік І.Л., приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу за реєстром № 976.

За даними із інформаційної довідки № 347554480 від 21 вересня 2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта вбачається, що 01 вересня 2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 69148243 від 05 вересня 2023 року щодо реєстрації права власності на квартиру загальною площею 65.4 кв. м., житлова площа 38.6 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 .

Як вказує позивач, йому не було відомо про державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за Іпотекодержателем. Про дану обставину позивач дізнався лише після отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21 вересня 2023 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що державним реєстратором було порушено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, а саме не дотримано вимог п. 9.1.17 договору іпотеки щодо отримання саме нотаріусом поштової кореспонденції у разі невручення іпотекодавцю/позичальнику у разі відмови адресата в одержанні відправлення, або після закінчення терміну зберігання такої кореспонденції, або у разі відсутності іпотекодавця/позичальника за адресою, вказаною у преамбулі цього договору.

Суд дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено факту належного повідомлення та надіслання іпотекодавцю повідомлення (вимоги) зі змістом, встановленим Законом України «Про іпотеку» та договором іпотеки від 02 липня 2021 року, що позбавило іпотекодавця ОСОБА_2 добровільно повернути позику позикодавцю та уникнути звернення стягнення на майно.

Крім того, суд, як на підставу для задоволення позову, посилався на те, що в довідці про суму боргу за основним зобов`язанням відповідачем зазначено суму боргу у розмірі 55 800.00 доларів США, тобто без зазначення вказаної суми у гривнях за офіційним курсом валюти, до звернення стягнення на предмет іпотеки позивачем ще в грудні 2021 року була погашена частина боргу, яка не була врахована нотаріусом при реєстрації права власності квартири позивача на відповідача, тобто не була встановлена точна сума самого боргу, а також на те, що проведення оцінки квартири відбувалося без повідомлення позивача та без фактичного її огляду, що могло призвести до порушення прав іпотекодавця в частині визначення справедливої ціни об`єкту нерухомого майна.

Вказані допущені порушення при зверненні стягнення на нерухоме майно, на думку суду, буи достатніми підставами для задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Дійсно, відповідно до договору іпотеки від 02.07.2021 року вбачається, що пунктами 9.1.14., 9.1.15 та 9.1.16 сторони погодили способи надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушень умов договору, в разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання. Згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором (п.9.1.14. договору іпотеки).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач надає до суду в якості доказів направлення ОСОБА_2 повідомлення про порушення основного зобов`язання та письмової вимоги про усунення порушення копії накладних та фіскальні чеки Укрпошти з трек-номером від 17.10.2022 року, 10.11.2022 року, 04.07.2023 року, 08.08.2023 року.

Вказані поштові відправлення не були отримані ОСОБА_2 та у зв`язку із закінченням строку зберігання були повернуті відправнику ОСОБА_1 .

Водночас, п. 9.1.17 договору встановлено, що достатнім доказом дати одержання іпотекодавцем/позичальником письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень та/або умов цього договору вважається одна з дат, а саме: - дата вказана на повідомленні про вручення кореспонденції за адресою іпотекодавця/позичальника, зазначеною у цьому договорі; - дата, вказана особисто власноруч іпотекодавцем/позичальником на письмовій вимозі іпотекодержателя про усунення порушень та/або умов цього договору; - дата повернення поштової кореспонденції нотаріусу у разі невручення іпотекодавцю/позичальнику у разі відмови адресата в одержанні відправлення, або після закінчення терміну зберігання такої кореспонденції, або у разі відсутності іпотекодавця/позичальника за адресою, вказаною у преамбулі цього договору.

Отже, за умовами п. 9.1.17 договору іпотеки, достатнім доказом дати одержання іпотекодавцем/позичальником письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень та/або умов цього договору вважається дата повернення поштової кореспонденції нотаріусу у разі невручення іпотекодавцю/позичальнику у разі відмови адресата в одержанні відправлення, або після закінчення терміну зберігання такої кореспонденції, або у разі відсутності іпотекодавця/позичальника за адресою, вказаною у преамбулі цього договору.

За таких умов договору, можна дійти висновку, що саме нотаріус повинен був направити іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень та умов договору, а у разі невручення іпотекодавцю поштової кореспонденції, повернута поштова кореспонденція на адресу нотаріуса вважалася б достатнім доказом одержання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень та умов цього договору.

Проте, в матеріалах справи відсутній доказ дати одержання іпотекодавцем/позичальником письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень та/або умов цього договору, в розумінні п. 9.1.17 договору іпотеки.

Слід також зазначити, що в довідці про суму боргу за основним зобов`язанням відповідачем зазначено суму боргу у розмірі 55 800,00 доларів США, тобто без зазначення вказаної суми у гривнях за офіційним курсом валюти.

Згідно ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, з наданої відповідачем довідки про суму боргу за основним зобов`язанням неможливо встановити співмірність боргових зобов`язань з предметом іпотеки.

Крім того, згідно звіту про оцінку майна від 31.08.2023 року, вбачається, що датою оцінки та датою завершення складання звіту є 31 серпня 2023 року.

Частиною 1 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що положення цього Закону поширюються на правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України на території України та за її межами, а також фізичним та юридичним особам інших держав на території України та за її межами, якщо угода укладається відповідно до законодавства України, використання результатів оцінки та здійснення професійної оціночної діяльності в Україні.

Статтею 3 цього Закону визначено, що оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Частиною 1 статті 9 цього Закону встановлено, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Національним стандартом № 1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, зокрема визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна (пункти 50 - 55).

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. При цьому, замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки.

Згідно із пунктом 50 Національного стандарту № 1, проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до пункту 51 Національного стандарту № 1, незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та поясинах з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методологічних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновки про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Разом із цим, відповідно до пункту 56 Національного стандарту № 1, звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Виходячи з положень вищенаведених норм, незважаючи на вибір оцінювачем методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної оцінки майна обов`язково в будь-якому випадку передує ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

Проте, відповідачем всупереч частині 2 статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» не було забезпечено суб`єкту оціночної діяльності доступу до спірного об`єкту нерухомого майна, що підлягало оцінці, що призвело до недотримання суб`єктом оціночної діяльності вимог частини 1, 6 статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», та порушення положень пунктів 50 - 51, 56 Національного стандарту № 1.

Встановивши допущені порушення при зверненні стягнення на нерухоме майно в позасудовому порядку, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що зазначення в п. 9.1.17 договору іпотеки, як отримувача зворотнього відправлення лише одного нотаріуса є опискою (технічною помилкою), а тому вказана описка не спростовує факту одержання іпотекодавцем/позичальником письмової вимоги іпотекодержателя, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги як безпідставні.

Жодних доповнень та відповідних змін до договору іпотеки в означений пункт не вносилось, сторонами не погоджувалось та відповідно до вимог чинного законодавства не було затверджено.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 19 Закону України «Про іпотеку» зміни та доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню.

Отже, пункти 9.1.14., 9.1.15 та 9.1.16, 9.1.17 договору про іпотеку від 02.07.2021 року

є дійсними та узгодженими сторонами договору в редакції на момент його підписання та посвідчення нотаріусом, тому дія пунктів вказаного договору чинна лише в чітко визначеній редакції підписаній сторонами та не може бути змінена на припущеннях та словах іншої сторони договору.

Посилання апеляційної скарги на те, що іпотекодержателем було подано державному реєстратору усі необхідні документи для звернення стягнення на предмет іпотеки не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на наступне.

За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації прав на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, набуття права оренди земельної ділянки, права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), також подаються, зокрема, засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або - оригінал або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або - оригінал або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення.

Проте, приватним нотаріусом ДМНО Стаднік І.Л. було внесено запис у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про право власності та винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень стосовно об`єкту нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та здійснено реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_1 за відсутності доказу дати одержання іпотекодавцем/позичальником письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень та/або умов цього договору, як того вимагає п. 9.1.17 договору іпотеки.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Будь-яких інших доказів на противагу наданих позивачем доказів суду, зі сторони апелянта, не надано.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Інші доводи апеляційної скарги суперечать встановленим обставинам у справі, є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 серпня 2024 року.

Судді: