ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3636/24 Справа № 184/1920/21 Суддя у 1-й інстанції - Томаш В.І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакова В.П., Тимченко О.О.

секретар судового засідання Юрченко Г.О.

сторони справи
позивач- ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2023 року, ухваленего суддею Томашем В.І. у м.Покров Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

УСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 у вересні 2021 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки, призначення опікуна та стягнення аліментів.

Просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо його малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; встановити опіку та призначити її опікуном щодо її неповнолітніх онуків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; стягувати з ОСОБА_2 на її користь на утримання її онуків ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) до їх повноліття, але не менш 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину.

Позивач ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_2 є рідним батьком її онуків ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час зареєстровані та постійно проживають разом з нею та її чоловіком.

Відповідач з 21.04.2007 року перебував в зареєстрованому шлюбі з її донькою ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 04.01.2016 року (справа № 184/2616/15-ц) їх шлюб був розірваний. Вказаним рішенням суду їх неповнолітніх дітей було залишено проживати разом з матір`ю.

Відповідач протягом вже тривалого часу, а саме з 2015 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, без поважних причин не займається вихованням дітей та їх розвитком. В 2015 році її донька та відповідач припинили сумісне проживання. Відповідач змінив замок на вхідних дверях своєї квартири, таким чином, позбавивши дружину та своїх дітей доступу до квартири. Вказана обставина підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення відносно відповідача за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21.01.2016 року (справа №183/3/16-к ) було встановлено, що відповідач вчинив в сім`ї насильство економічного та майнового характеру, яке виразилося у тому, що він перешкоджав дітям та дружині в користуванні житлом за адресою їх реєстрації, а саме квартирою по АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що на вимогу відповідача її донька була змушена разом з дітьми знятися з реєстрації в квартирі відповідача оскільки в квартиру вселилася інша жінка. Її донька та діти поселилися і були зареєстровані в її квартирі. З тих пір діти постійно проживають разом з позивачем та її чоловіком в їх квартирі. У відповідача склалася інша сім`я. Він перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. Вони мають двох своїх неповнолітніх дітей, крім того з ними проживає донька його дружини від першого шлюбу. Вони в п`ятьох проживають у двокімнатній квартирі, що належить відповідачу. Ії онукам там немає місця і вони категорично заперечують проти зміни місця свого постійного проживання в її квартирі на місце проживання з відповідачем. Діти не бажають проживати зі своїм батьком, оскільки він не спілкується з ними, не займається їх вихованням та розвитком протягом тривалого часу. Відповідач з тих пір, як виселив їх зі своєї квартири, не відвідував дітей та не виявляв такого бажання. Він не проявляє ніякого інтересу до їх життям, не виявляє бажання спілкуватися з ними та не бажає приймати участь в їх вихованні і розвитку, долею дітей не цікавиться. Відповідач не відвідував доньку Арину в дитячому садку, який вона відвідувала, а потім не відвідував дітей у школі, також не відвідував батьківські збори, не телефонував вчителям, не цікавився їх навчанням та розвитком. Вихователі дитячого садку, який відвідувала Арина, а також шкільні вчителя дітей не бачили та не чули його жодного разу. Вперше вони побачили його тільки в суді. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, зокрема: не забезпечує дітям медичного огляду, їх лікування, не спілкуються з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей. Емоційний зв`язок між відповідачем та дітьми фактично вже давно та повністю втрачений. Відповідач повністю байдужий по відношенню до дітей, не проявляє до доньок ніяких теплих батьківських почуттів, що свідчить про те, що відповідач взагалі втратив будь-який інтерес до дітей, до їх розвитку та до стану їх здоров`я. Будь яких об`єктивних перешкод для відповідача у належному вихованні дітей немає, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками.

Позивач зазначає, що вказані обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей. За таких обставин, свідоме і тривале нехтування відповідачем, як батьком неповнолітніх доньок, своїми батьківськими обов`язками щодо дітей є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. На думку позивача, позбавлення відповідача батьківських прав не суперечить інтересам дітей, оскільки відсутність будь-якої участі батька у їх житті є фактором, що травмує дитячу психіку, а збереження батьківства може привести до одержання відповідачем в майбутньому майнових та особистих немайнових прав, заснованих на спорідненості з дітьми, що, враховуючи ухилення його від виконання батьківських обов`язків, призведе до порушення прав та інтересів дітей.

Позивач також зазначає, що відповідач протягом всього минулого часу з дня смерті матері дітей, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , не оформив на них пенсію по втраті годувальника. Вона особисто зверталася до Покровського відділення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області для вирішення питання щодо призначення дітям пенсії по втраті годувальника їх померлої матері. Але їй там роз`яснили, що не можуть призначити пенсію на підставі її звернення до тих пір, поки вона не буде призначена опікуном або піклувальником дітей. Таким чином, діти внаслідок бездіяльності та вини відповідача до сих пір, протягом вже минулих двох років з дня смерті їх матері не отримують пенсію по втраті годувальника.

Також до травня 2023 року діти на отримували аліменти на своє утримання. Тільки починаючи з травня 2023 року відповідач почав перераховувати на кожну дитину по 300 грн., іноді по 500 грн. на місяць. Разом з тим відповідно до рішення суду він повинен сплачувати щомісячно на кожну дитину не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого законом на кожну дитину, тобто по 1416,50 грн. Таким чином, він ухиляється від виконання рішення суду по сплаті аліментів. Після смерті її доньки з 04 вересня 2021 року і до травня 2023 року діти не отримували від відповідача, який працює, а також отримує пенсію, ніякої матеріальної допомоги на своє проживання і повністю знаходилися на утриманні баби та діда.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області, Нікопольський відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки, призначення опікуна та стягнення аліментів задоволені частково.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Покров (м. Орджонікідзе) Дніпропетровської області щодо його неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено опіку та призначено ОСОБА_1 опікуном щодо її неповнолітніх онуків ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (ІПН: НОМЕР_2 ) на утримання онуків ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі 2/8 частини усіх видів його заробітку (доходу) до їх повноліття, але не менш 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину, щомісяця, починаючи стягнення з 28.09.2021 року до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (ІПН: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп..

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Вжиті заходи забезпечення позову після набрання рішенням законної сили скасувуються.

В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, несправедливість оскаржуваного рішення, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач зазначає, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_5 з 21.04.2007 року. У шлюбі народилися дві доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Вказує, що він працював на шкідливому виробництві, отримував велику заробітну плату та самостійно утримував сім`ю і все у них було добре. У 2011 році йому зробили операцію і стан здоров`я та матеріальний достаток погіршились, і з цього часу він став непотрібний як дружині так і тещі з тестем ( ОСОБА_1 та ОСОБА_8 ). У 2015 році захворіла дружина, він отримав кредит, організував збір допомоги та провів інші заходи у зборі коштів на лікування дружини. Усі кошти передавалися тещі. Кредит повертав за рахунок нової сім`ї. Зазначає, що у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та після тривалого лікування 04.06.2015 року йому була встановлена 3 групя інвалідності безстроково. Після встановлення групи інвалідності дружина та подружжя ОСОБА_9 перестали його помічати та заявили, що чоловік інвалід їм не потрібен. У серпні 2015 року дружина не побажавши жити з інвалідом за рекомендацією своїх батьків забрала дітей та переїхала жити до них. На його умовляння повернутися додому та жити сім`єю дружина не реагувала. Звертає увагу на те, що у 2015 році тесть, теща, дружина та її брат ОСОБА_10 приїхали в квартиру, де раніше проживала сім`я та вивезли з неї всі меблі і речі, залишивши квартиру пустою та непридатною для проживання. Оскільки батьки дружини були проти їх шлюбу, він в кінці 2015 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, який було розірвано 04.06.2016 року.

Відповідач зазначає, що позивач безпідставно характеризує його з негативної сторони, як особу, яка в сім`ї вчинила насилля економічного та майнового характеру, яке виразилося у тому, що він нібито перешкоджав дітям та дружині користуватися житлом. Вкаує, що позивач навмисно посилається на постанову суду від 21.01.2016 і навмисно не надала її копію до позову, так як у постанові зазначено, що ОСОБА_5 в суді показала, що передчасно звернулася до поліції щодо притягнення її чоловіка до адміністративної відповідальності та вважала, що її чоловік перешкоджає у доступі до квартири, але після конфлікту вони майже одразу примирилися. У постанові суду зазначено про звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності з обмеженням усним зауваженням.

Відповідач наголошує на тому, що починаючи з серпня 2015 року дружина та її батьки чинили йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, не дозволяли спілкуватися, відвідувати їх за місцем мешкання та у подальшому в дитячих садках та школі.

Вказує, що за рішенням суду від 06.11.2015 з нього було стягнуто аліменти на доньок в розмірі 1/3 ч. доходу та 1/6 ч. на дружину ОСОБА_5 .

Відповідач зазначає, що 10.09.2016 він створив нову сім`ю, одружився з ОСОБА_11 , став виховувати її доньку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_10 у них народилися син ОСОБА_13 та донька ОСОБА_14 .

Наполягає на тому, що після створення нової сім`ї він прагнув спілкування з дітьми, однак дружина та її батьки чинили перешкоди. Після смерті дружини 04.09.2021 він мав намір забрати дітей до себе, однак теща та тесть з цим не погодились і заборонили йому про це думати. По цей час вони чинять перешкоди у спілкуванні з дітьми та агресивно настроїли дітей проти нього. Вважає своїх доньок своїми дітьми і готовий та може самостійно взяти їх на виховання та утримання, його дружина також бажає займатися вихованням його дітей.

Відповідач вважає, що жоден з пунктів, перерахованих у статті 164 СК України не має до нього будь-якого відношення, а тому не має будь-яких законних підстав для позбавлення його батьківських прав. Вказує, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на те, що він не має шкідливих звичок, позитивно характеризується, є інвалідом 3-ї групи, працює, має досвід з виховання дітей, а позивач навмисно налаштувала доньок проти батька, щоб безпідставно позбавити його батьківських прав.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, представник позивача ОСОБА_15 , посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши думку відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_16 , які кожен окремо підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги, з викладених у ній підстав, просили скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог, позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_15 , які, кожна окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги відповідача з викладених у відзиві підстав та рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у позові, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 21 квітня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_17 відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис №49. Прізвище після реєстрації шлюбу присвоєно ОСОБА_18 (а.с.7).
Відповідно до свідоцтва про народження неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 їх батьками є: батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_5 (а.с.10, 11).

Згідно рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 04.01.2016 року (справа №184/2616/15-ц) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірваний.

Згідно копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.9).

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому будинку осіб №571 від 14.09.2021 року виконкому Покровської міської ради Дніпропетровської області неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані та проживають разом зі своєю бабою ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 ( а.с.13).

Згідно довідки Комунального спеціального закладу дошкільної освіти №5 «Червона шапочка» (ясла-садок) Покровської міської ради Дніпропетровської області №75 від 16.09.2021 року, за період з 01.09.2016 року по 29.05.2020 року, коли його відвідувала дитина ОСОБА_4 , батько дитини жодного разу не з`являвся, участі у вихованні дитини не приймав (а.с.12).

Згідно характеристики з місця навчання неповнолітньої ОСОБА_3 за підписом її класного керівника ОСОБА_19 вона жодного разу не бачила та не чула біологічного батька ОСОБА_20 . Він жодного разу не цікавився життям та навчанням своєї доньки, не приймав участі в її житті. Бесідуючи з дівчинкою вона ні разу не згадала випадок коли батько телефонував їй або приходив в гості, цікавився її успіхами, вітав з днем народження (а.с.16).

Відповідно до Інформації про проведену психодіагностичну роботу з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_9 . КУ «Інклюзивно-ресурсний центр Покровської міської ради Дніпропетровської області» №07 від 14.02.2023 року, ОСОБА_6 не вважає батька членом своєї родини, негативно до нього ставиться. В житті дитини батько займає відсторонену позицію (емоційно дуже віддалений). З боку Марини прослідковуються негативні почуття до батька: занепокоєння, настороженість, тривожність, обурення та бажання скоріше вийти з цієї стресової та конфліктної ситуації). З боку ОСОБА_4 діагностується також негативне ставлення до батька. Арина не вважає батька членом своєї родини.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області, затвердженого рішенням виконкому №150/06-53-23 від 19.04.2023 року ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де створено задовільні умови для виховання та проживання дітей (акт обстеження умов проживання служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області від 18.04.2023 року). Малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не заперечують проти встановлення опіки над ними їх бабусею ОСОБА_1 у разі позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (письмові заяви від 18.04.2023 року). Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що 15.12.2021 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Покровської міської ради Дніпропетровської області розглядалося питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 за результатами якого орган опіки та піклування дійшов висновку щодо недоцільності позбавлення батьківських прав останнього відносно вищезазначених дітей, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Покровської міської ради Дніпропетровської області (протокол №8 від18.04.2023 року), орган піки та піклування дійшов висновку щодо можливості призначення ОСОБА_1 опікуном малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 за умови позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, на підставі досліджених та оцінених в сукупності доказів виходив з того, що відповідач не виконує покладених на нього ст.150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо піклування про здоров`я своїх малолітніх дітей, їх фізичного, духовного та морального розвитку. Він не спілкуються з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей. Емоційний зв`язок між відповідачем та дітьми фактично повністю відсутній. Відповідач повністю байдужий по відношенню до дітей, не проявляє до доньок ніяких теплих батьківських почуттів, що свідчить про те, що відповідач взагалі втратив будь який інтерес до дітей, до їх розвитку та до стану їх здоров`я. Будь яких об`єктивних перешкоди для відповідача у належному вихованні дітей немає, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Вказані обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей. За таких обставин, свідоме і тривале нехтування відповідачем, як батьком неповнолітніх доньок, своїми батьківськими обов`язками щодо дітей є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позбавлення відповідача батьківських прав не суперечить інтересам дітей, оскільки відсутність будь-якої участі батька у їх житті є фактором, що травмує дитячу психіку, а збереження батьківства може привести до одержання відповідачем в майбутньому майнових та особистих немайнових прав, заснованих на спорідненості з дітьми, що, враховуючи ухилення його від виконання батьківських обов`язків, призведе до порушення прав та інтересів дітей. Позбавлення відповідача батьківських прав є необхідним та відповідає найвищім інтересам дитини.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині призначення її опікуном онучок, суд виходив з того, що ОСОБА_1 за віком та станом свого здоров`я може виконувати обов`язки опікуна своїх онуків. Діти постійно протягом тривалого часу проживають разом з нею та її чоловіком. Вона разом з чоловіком займаються їх вихованням та розвитком, а після смерті їх доньки ще і утриманням дітей. Разом з тим судом встановлено, що внаслідок бездіяльності відповідача дітям до сих пір не призначена пенсія в зв`язку з втратою годувальника, їх матері та для вирішення вказаного питання необхідно рішення суду про призначення дітям опікуна у разі позбавлення відповідача батьківських прав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення на дітей аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 18.06.2018 року (справа №184/595/18) розмір аліментів, який підлягав стягненню з відповідача на утримання його дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був зменшений з 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу) до 2/8 частки усіх видів його заробітку (доходу) до їх повноліття, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи доводи сторін дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не у повній мірі відповідає зазначеним вище нормам закону, у зв`язку із чим його не можна визнати законним і належним чином обґрунтованим, з огляду на таке.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини(параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛвід 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява№ 2091/13).

У справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року; у справі №180/1954/19 від 13 листопада 2020 року, у справі №760/6835/18 від 09 листопада 2020 року, у справі №753/9433/17 від 02 листопада 2020 року, у справі №552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.

Апеляційним переглядом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо доньок ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . В судовому засіданні Дніпровського апеляційного суду відповідач пояснив, що він бажає спілкуватися з доньками та брати участь у їх вихованні, однак бабуся дітей ОСОБА_1 перешкоджає йому у цьому, не дає йому можливості спілкування з дітьми. Вказував, що він продовжує сплачувати аліменти в межах своєї фінансової можливості, які надходять на особовий рахунок виконавчої служби.

Судом першої інстанції була допитана начальник Покровського відділу ДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чорна Н.Д., яка суду пояснила, що в провадженні зазначеного відділу ДВС знаходиться виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання їх малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Аліменти на утримання дітей стягуються з пенсії та заробітної плати ОСОБА_2 , однак у зв`язку зі смертю стягувача ОСОБА_5 аліменти залишаються на рахунку відділу ДВС до прийняття судом рішення по цій справі.

Допитаний в судовому засіданні державний виконавець ОСОБА_22 суду пояснив, що ОСОБА_2 відповідно до рішення суду повинен сплачувати на утримання дітей аліменти в розмірі не менш 50 % прожиткового мінімуму встановленого законом на кожну дитину щомісячно, тобто 1/2 частку від прожиткового мінімуму, який на даний час дорівнює 2833 грн., повинна бути не менш 1400 грн. на кожну дитину щомісячно. Разом з тим ОСОБА_2 на даний час не сплачує аліменти на утримання дітей у встановленому законом розмірі. Він сплачує по 300-500 грн. на кожну дитину щомісячно на той час, поки зупинено виконавче провадження.

У висновку органу опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області, затвердженого рішенням виконкому №150/06-53-23 від 19.04.2023 року, орган опіки та піклування дійшов висновку щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

При цьому, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Покровської міської ради Дніпропетровської області (протокол №8 від18.04.2023 року), орган піки та піклування дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_1 опікуном малолітніх онучок за умови позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків судом не встановлено і позивачем не доведено.

Навпаки, відповідач заперечує вимоги позивача та пояснює, що він бажає виховувати дітей, зустрічатися з ними та доглядати їх, що вказує на його зацікавленість у збереженні зв`язків із своїми дітьми. Такий факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дітей і бажання брати участь у їх вихованні, проте, у цьому йому перешкоджає позивач ОСОБА_1 .

При цьому, колегія суддів наголошує, що особисті непорозуміння між батьком та бабусею дітей не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

У даній справі позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не відповідає інтересам дітей, оскільки обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Колегія суддів вважає, що докази, подані позивачем, не свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також про необхідність застосування такого виключного заходу саме в інтересах дітей.

Натомість необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла висновку про недоцільність позбавлення батька ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Відповідно задоволенню не підлягають і похідні позовні вимоги про встановлення опіки та стягнення аліментів.

На підставі викладено вище, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції під час розгляду справи неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим ухвалив незаконне судове рішення, яке підлягає скасуванню у зв`язку з недоведеністю заявлених позовних вимог з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.376, ст.382,ст.384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну відповідача ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2023 року, яким частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області, Нікопольський відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки, призначення опікуна та стягнення аліментів, скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення виготовлено 09 серпня 2024 року

Головуючий

Судді