Справа № 681/992/24
Провадження 2/681/459/2024
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

"14" серпня 2024 р. м. Полонне

Суддя Полонського районного суду Хмельницької області Горгулько Н.А., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и л а:

07.08.2024 позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд із вказаним позовом.

Вивчивши матеріали справи, суд доходить такого висновку.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

При зверненні до суду з відповідним позовом позивач повинен дотримуватися вимог закону щодо підсудності розгляду цивільних справ, передбачених главою 2 розділу І ЦПК України.

Поняття підсудності у цивільному судочинстві - це розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ.

Підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо повязаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим місцем її проживання або перебування, якщо інше не прередбачене законом.

Ч. 2 ст. 28 ЦПК України встановлено, що позови про розірвання шлюбу можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебуванням позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоровя чи з інших поважних причин виїхати до місц проживання відповідача. Суть підсудності за вибором позивача (альтернативна підсудність) полягає у тому, що за визначеними критеріями цивільних справ позивачу дається можливість обрати з кількох передбачених у законі судів той суд, до якого він пред`являтиме свої позовні вимоги.

Законодавець встановив вичерпний перелік позовів, на які поширюються правила цього виду підсудності, а також передбачив конкретні суди, до яких можна з такими вимогами звернутись.

Верховний Суд в ухвалі від 02.07.2018 у справі № 552/9770/14-ц (провадження № 61-36739 ск18) вказав на те, що право вибору між судами, яким згідно із загальним правилом підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

За інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру за № 734014 від 12.08.2024, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, позивачка ОСОБА_1 , звертаючись до Полонського районного суду Хмельницької області, зазначила, що обрала підсудність за місцем проживання згідно ч. 2 ст. 28 ЦПК України, оскільки разом з нею проживає малолітня дитина, але ця обставина має бути підтверджена шляхом подання належних та достовірних доказів.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати або зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народженння. Згідно зі ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання малолітньої дитини визначається за згодою батьків, якщо дитина не досягла десяти років.

Підтвердженням того, що разом з позивачкою проживає дитина, остання долучила довідку депутата Полонської міської ради Н. Гуменюк від 07.08.2024 без вихідного намера, зі змісту якої вбачається, що дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з ОСОБА_1 у АДРЕСА_2 , хоча зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Однак, суд не вважає належним та достатнім доказом вищевказану довідку депутата, на підставі якої достовірно і беззаперечно можна дійсти висновку, що малолітня дитина проживає разом із позивачкою. Депутатом не вказано, що або хто є інформатором відомостей, зазначених у довідці (наприклад, ці відомості встановлені шляхом обстеження факту проживання, складеним посадовою особою органу місцевого самоврядування чи на основі письмових свідчень сусідів, які мають бути долучені до довідки із зазначенням їх анкетних даних, чи ці відомості встановлені шляхом звернення до відповідних органів за інформацією про склад сім`ї чи інше) чи ця інформація встановлена лише зі слів самої позивачки.

Юридичний аналіз правових позицій Верховного Суду передбачає достатнім для доведення факту проживання дитини з матір`ю/батьком подання стороною у справі одного з таких доказів, як, наприклад, витяг з реєстру територіальної громади про місце реєстрації, довідка, видана органом місцевого самоврядування через центр надання адміністративних послуг за місцем проживання, витяг про місце проживання у порталі «Дія», акт обстеження факту проживання, складеним посадовою особою органу місцевого самоврядування та сусідами, із долученням письмових пояснень останніх, довідка (інформаційна картка) про склад сім`ї та інше.

Тобто, позивачка ОСОБА_1 , звертаючись саме до Полонського районного суду Хмельницької області, просить застосувати ст. 28 ЦПК України, але не надає жодних належних та достатніх доказів, що малолітня дитина проживає разом з позивачкою, що є обов`язковою і безпосередньою підставою звернення саме до цього суду (згідно ч. 2 ст. 28 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України

З огляду на викладене, позивачці слід усунути вищевказані недоліки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин вважаю, що позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу строк п`ять днів для усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 259, 260 ЦПК України, суддя,

п о с т а н о в и л а:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху, надавши позивачці строк п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали для виправлення недоліків, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити позивачці, що у випадку невиконання вимог даної ухвали, позовна заява вважатиметься неподаною та буде їй повернута.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Н.А. Горгулько