Номер провадження: 22-ц/813/3222/24
Головуючий у першій інстанції Петренко В.С.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання - Булацевської Я.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», в інтересах якого діє адвокат Лазаренко Владлена Володимирівна

на рішення Київського районного суду міста Одеси від 16 жовтня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якому просить суд наказ Акціонерного товариства «Українська залізниця» № 1282/ОС від 06.09.2022 року в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 визнати протиправним та скасувати, стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 277934, 55 грн та судові витрати по сплаті послуг з надання професійної правничої допомоги у розмірі 40000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом Акціонерного товариства «Українська залізниця» (АТ «Укрзалізниця») № 1282/ОС від 06.09.2022 призупинено дію трудового договору з ОСОБА_1 , менеджером Одеського територіального управління Апарату директора економічної та інформаційної безпеки. Копію вищевказаного наказу ОСОБА_1 не отримував, зміст такого йому не був відомий, а про відповідні обставини та наявність наказу був повідомлений через додаток «WhatsApp».

Позивач вважає такий наказ протиправним, безпідставним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки незважаючи на введення та дію на території України правового режиму воєнного стану АТ «Укрзалізниця», в тому числі і її регіональна філія «Одеська залізниця», будучі об`єктом критичної інфраструктури, свою діяльність не призупинило та здійснює її і надалі протягом усього часу. За таких обставин у роботодавця була і є можливість забезпечити ОСОБА_1 роботою, дійсних причин та підстав для призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 не було.

Позивач зазначає, що з дня призупинення дії трудового договору він не отримує заробітної плати, страховий стаж йому не зараховується. Безпідставне та необґрунтоване призупинення дії трудового договору порушує права та його інтереси, є вимушеним прогулом, оскільки працівник позбавлений можливості працювати з вини роботодавця.

Позивач також зауважує на те, що при прийняті рішення роботодавцем щодо призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 не враховано:

- сімейний стан (на його утриманні знаходиться дитина інвалід відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 );

- внутрішньо переміщеної особи (відповідно до довідки №5106- від 08.10.2020).

Відповідно до довідки про нараховану та фактично виплачену заробітну плату ОСОБА_1 , заробітна плата останнього за два місяці, які передували призупиненню дії трудових відносин, становить 52 208,56 грн за 34 календарних дні.

Окрім цього, відповідно до Наказу № 796/ОС від 11.05.2023 року ОСОБА_1 звільнено з посади у зв`язку із закінченням строку трудового договору з 16.05.2023 року.

Таким чином, позивач зазначає, що період вимушеного прогулу слід вважати з 06.09.2022 року по 16.05.2023 року тобто 181 календарний день.

Враховуючи вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає (52 208,56 грн/34 (кількість календарних днів за два місяці)) 1 535,55 грн. Розмір середнього заробітку складає (181 дні (кількість календарних днів за період з 06.02.2022 року по 16.05.2023 року) х 1 535,55 грн, (середньоденна заробітна плата) = 277934,55 грн, які позивач ї просить стягнути з відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.10.2023 року ухвалено позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Наказ Акціонерного товариства «Українська залізниця» № 1282/ОС від 06.09.2022 в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 визнати протиправним та скасувати.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 277934 (двісті сімдесят сім тисяч дев`ятсот тридцять чотири гривні 55 (п`ятдесят п`ять) копійок (сума визначена без відрахування податків та інших обов`язкових платежів).

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті послуг з надання професійної правничої допомоги у розмирі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) на користь держави судовий збір у розмірі 3852 (три тисячі вісімсот п`ятдесят дві) грн 94 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що позов ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є обґрунтованим та знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу то суд прийшов до висновку, що не всі заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг та витраченим часом на надання таких послуг. Сума в 40000 грн не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, а тому суд зменшив заявлені до стягненню з іншої сторони судові витрати на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Українська залізниця», в інтересах якого діє адвокат Лазаренко Владлена Володимирівна подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, на те, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи та наявним у ній доказам, просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 16.10.2023 року, та постановити нове рішення у справі, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Судові витрати по розгляду апеляційної скарги покласти на позивача.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі зазначено, що Закон № 2136-ІХ надав право роботодавцю призупинити дію договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин. Підставами для призупинення дії трудового договору відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» може бути не лише повна непрацездатність підприємства через його руйнування, а й інші, викликані збройною агресією фактичні та економічні чинники, які не дозволяють забезпечити працівників роботою, яку він виконував раніше, наприклад скорочення замовлень чи обсягу послуг, які надаються підприємством, суттєве зниження доходів підприємства, неможливість виконання роботодавцем перед працівником зобов`язань з виплати заробітної плати та страхових внесків тощо. При цьому, саме на керівництво підприємства покладаються дискреційні повноваження щодо запровадження заходів, необхідних для забезпечення функціонування підприємства в умовах воєнного стану та визначення переліку працівників з якими необхідно призупинити дії трудових договорів, з самостійним визначенням відповідних критеріїв для нього (певні посади, що можуть бути не задіяні в умовах зміненої господарської діяльності, кваліфікація окремих працівників, наявність у них певних знань, навичок та умінь, тощо).

Призупинення дії трудового договору не може бути прихованим покаранням і не застосовується до керівників та заступників керівників державних органів, а також посадових осіб місцевого самоврядування, які обіймають виборні посади.

Призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому, зокрема, зазначається інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) відповідних працівників, умови відновлення дії трудового договору.

13.05.2022 року відповідно до наказу АТ «Укрзалізниця» № 520/ос, ОСОБА_1 , на підставі його заяви, призначений на посаду менеджера Одеського територіального управління Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» на умовах трудового договору у письмовій формі строком з 16.05.2022 року до 16.05.2023 року.

13.05.2022 року між АТ «Укрзалізниця» та ОСОБА_1 було укладено письмовий трудовий договір № 74-2022 (далі - Трудовий договір №74-2022 від 13.05.2022) з якого вбачається, що ОСОБА_1 призначений на посаду менеджера Одеського територіального управління Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» на строк з 16.05.2022 року до 16.05.2023 року.

Згідно Розділу ІІ Положення про Одеське територіальне управління апарату з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця», затвердженим в.о. директора з економічної та інформаційної безпеки Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» 25.05.2021 року, основним завданням Одеського територіального управління Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» є створення ефективної системи запобігання та виявлення економічних правопорушень в діяльності підрозділів залізничного транспорту, а також правопорушень у сфері інформаційної безпеки (п.2.1.); моніторинг стану забезпечення економічної та інформаційної безпеки в підрозділах залізничного транспорту різних негативних наслідків, які можуть виникнути у процесі роботи і поведінки персоналу, своєчасне та ефективне реагування на відповідні загрози (п. 2.2.); виявлення, попередження та усунення в межах компетенції зовнішніх і внутрішніх ризиків та загроз, що можуть спричинити нанесення матеріальної шкоди та іншої шкоди інтересам Товариства, інше.

Відповідно до Положення про Одеське територіальне управління апарату з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» та посадової інструкції менеджера Одеського територіального управління Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_1 здійснював заходи щодо запобігання економічним правопорушенням на об`єктах регіональної філії «Одеська залізниця» та інших підприємствах залізничного транспорту, розташованих на території регіональної філії, а також проведення перевірок.

Керівництвом Одеського територіального управління Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_1. визначено окремий напрямок діяльності - моніторинг стану забезпечення економічної безпеки у виробничих підрозділах служби приміських перевезень регіональної філії «Одеська залізниця».

У подальшому, у зв`язку із виїздом громадян з міста, зривом туристичного сезону, що призвели до значного зменшення обсягів пасажирських перевезень, а також відновленням продажу проїзних документів, втратило актуальність здійснення окреслених функцій зазначеним працівником.

Після прийняття ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», з огляду на критичне зменшення обсягів господарської діяльності та постійне пошкодження майна та інфраструктури, АТ «Укрзалізниця» було вимушене вживати заходів щодо призупинення дії трудових договорів з працівниками, у зв`язку з відсутністю можливості забезпечити таких працівників роботою відповідно до їх функцій і завдань за укладеними з ними трудовими договорами.

Так, у зв`язку із неможливістю забезпечення ОСОБА_1 роботою, яку б останній міг виконувати, керівництвом Одеського територіального управління Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» запропоновано призупинити з 06.09.2022 року дію його трудового договору.

02.09.2022 року за вихідним № ЦЦБ-12/2191 в.о. директора з економічної та інформаційної безпеки ОСОБА_2 направив члену правління АТ «Укрзалізниця» Лященку Є. подання щодо призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 , менеджером Одеського територіального управління Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця».

В обґрунтування подання ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_1 за своїми функціональними обов`язками здійснює моніторинг стану забезпечення економічної безпеки у виробничих підрозділах служби приміських пасажирських перевезень регіональної філії «Одеська залізниця», оскільки після 24.02.2022року, коли російською федерацією розпочато агресивну війну проти України, була необхідність моніторингу стану забезпечення економічної безпеки під час здійснення евакуаційних рейсів, а саме, виявлення негативних наслідків, які можуть виникнути у процесі роботи і поведінки персоналу з обслуговування пасажирів у поїздах.

Станом на початок вересня 2022 року, у зв`язку із значним зменшенням обсягів пасажирських перевезень (виїзд громадян з міста, зрив туристичного сезону) та відновленням продажу проїзних документів, відпала потреба у здійсненні моніторингу економічної безпеки на цьому напрямку, що свідчить про недоцільність виконання окреслених функцій зазначеним працівником.

Враховуючи викладене, у зв`язку із неможливістю забезпечення ОСОБА_1 роботою, було запропоновано призупинити дію трудового договору з ОСОБА_1 , менеджером Одеського територіального управління Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця».

Згідно наказу АТ «Укрзалізниця» від 06.09.2022року №1282/ос з ОСОБА_1 , відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (із змінами, внесеними згідно із законом №2352-1X від 01.07.2022року), призупинено дію трудового договору з 06.09.2022року до припинення або скасування воєнного стану в Україні у зв`язку із запровадженням відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022року № 64/2022 (із змінами) воєнного стану, неможливістю надання і виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності Товариства, що сталася через військову агресію російської федерації проти України, зменшення обсягів пасажирських перевезень (виїзд громадян з міста, зрив туристичного сезону), відновлення продажів проїзних документів, а також у зв`язку із зменшенням кількості евакуаційних рейсів, що свідчить про істотне зменшення потреби у здійсненні моніторингу економічної безпеки даного напрямку. Про призупинення дії трудового договору ОСОБА_4 був повідомлений 06.09.2022року засобами корпоративного електронного зв`язку.

Наведене свідчить, що підставою для призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 стала неможливість надання АТ «Укрзалізниця» роботи Позивачу, що в свою чергу, виключає можливість виконання ним роботи.

Висновки суду першої інстанції про те, що для видання наказу про призупинення дії трудового договору, у АТ «Укрзалізниця» в обов`язковому порядку мала бути наявна абсолютна неможливість надання працівнику ОСОБА_1 роботи є безпідставними.

Щодо позовної вимоги про стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь Позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в скарзі зазначено, що судом першої інстанції рішення постановлено без врахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, чим порушено ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про визнання незаконним та скасування в частині наказу АТ «Укрзалізниця» від 06.09.2022 №1282/ос, тому не підлягає задоволенню у зв`язку з законністю вказаного наказу.

Крім цього, суд першої інстанції під час ухвалення рішення у справі залишив поза увагою наступні доводи АТ «Укрзалізниця». Позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 нормативно обґрунтовує ч. 2 ст. 235 КЗпП України. Згідно частин 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу можливе лише у разі поновлення на роботі у зв`язку з незаконним звільненням або незаконним переведенням на іншу роботу.

Разом із цим, у відповідності до ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

За таких обставин, у зв`язку з тим, що Позивача не було незаконно звільнено або переведено на іншу роботу, підстави для застосування ч. 2 ст. 235 К3пП України відсутні.

Згідно ч. 3 ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в попередній редакції та ч. 4 даної статті даного Закону у новій редакції, відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Щодо стягнення на користь Позивача витрат на правову допомогу, в скарзі зазначається, що зважаючи на відсутність у справі належного та допустимого доказу, яким у встановленому законодавством порядку погоджений розмір гонорару адвоката Уштван В.С. за надання правової допомоги ОСОБА_1 , відсутні підстави для задоволення вимог Позивача про стягнення витрат на правову допомогу. На думку апелянта, розмір витрат на правничу допомогу адвоката Уштван В.С. є необґрунтовано завищеним, не відповідає обсягу фактично наданих послуг і виконаних робіт, а також часу витраченому адвокатом на надання послуг.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу від учасників судової справи до суду апеляційної інстанції в строк передбачений Законом не надходив.

Адвокат Лазаренко В.В. яка дії в інтересах АТ «Українська залізниця» у судовому засіданні надала усні пояснення по суті справи, доводи скарги підтримала, просила апеляційний суд задовольнити апеляційну скаргу і скасувати рішення суду першої інстанції, відмовивши позивачу в задоволенні позовних вимог повністю.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні надав пояснення, в яких зазначив, що суд першої інстанції правомірно вирішив цей спір, просив залишити рішення суду без змін а апеляційну скаргу без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

13.05.2022 відповідно до наказу АТ «Укрзалізниця» № 520/ос ОСОБА_1 , на підставі його заяви, призначений на посаду менеджера Одеського територіального управління Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» на умовах трудового договору у письмовій формі строком з 16.05.2022року до 16.05.2023року.

13.05.2022року між АТ «Укрзалізниця» та ОСОБА_1 було укладено письмовий трудовий договір № 74-2022 з якого вбачається, що ОСОБА_1 призначений на посаду менеджера Одеського територіального управління Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» на строк з 16.05.2022року до 16.05.2023року.

Згідно наказу АТ «Укрзалізниця» від 06.09.2022року № 1282/ос з ОСОБА_1 , відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (із змінами, внесеними згідно із законом № 2352-ІХ від 01.07.2022року), призупинено дію трудового договору з 06.09.2022року до припинення або скасування воєнного стану в Україні у зв`язку із запровадженням відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022року № 64/2022 (із змінами) воєнного стану, неможливістю надання і виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності Товариства, що сталася через військову агресію російської федерації проти України, зменшення обсягів пасажирських перевезень (виїзд громадян з міста, зрив туристичного сезону), відновлення продажів проїзних документів, а також у зв`язку із зменшенням кількості евакуаційних рейсів, що свідчить про істотне зменшення потреби у здійсненні моніторингу економічної безпеки даного напрямку.

Із загальнодоступної інформації є відомим той факт, що військова агресія російської федерації проти України призвела до значних руйнувань залізничної інфраструктури, втрати майна АТ «Українська залізниця», обсяги господарської діяльності товариства істотно зменшилися.

АТ «Укрзалізниця» є товариством, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015року №83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави».

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що АТ «Українська залізниця» станом на час збройної агресії російської федерації проти України та станом на час винесення оскаржуваного наказу про призупинення трудового договору свою діяльність не припинило і продовжує здійснювати господарську діяльність, хоча відбулися зміни в організації виробництва і праці, організаційній структурі товариства і скорочення штату працівників, призупинення роботи працівників, пошкодження та втрата майна.

АТ «Українська залізниця» належними доказами не підтверджено існування передбачених законом підстав для призупинення з позивачем дії трудового договору та виникнення обставин, які виключали можливість сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, тобто абсолютної неможливості роботодавця надати роботу, а у працівника її виконувати.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що наказ № 1282/ос від 06.09.2022 року у частині призупинення дії трудового договору з позивачем є протиправним та підлягає скасуванню зі стягненням з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, розмір якого визначено відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25,27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час.

Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами першою та другою статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (тут і далі в редакції на час винесення оспорюваного наказу від 01 квітня 2022року) встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.

Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою.

Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 21 червня 2023року у справі № 149/1089/22 (провадження № 61-292 св 23).

Верховний Суд у постанові від 27 вересня 2023року у справі № 523/11673/22 (провадження № 61-5654 св 23), розглядаючи спір про звільнення 22 серпня 2022 року з посади сестри-господині в школі/таборі в м. Одесі на підставі пункту 6 частини першої статті 41 КЗпП, дійшов висновку, що «існування воєнного стану автоматично не означає знищення (відсутність) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій. При цьому суд зауважує, що пункт 6 частини першої статті 41 КЗпП України не містить умов за яким трудовий договір може бути розірваний з ініціативи роботодавця у зв`язку із нерентабельністю внаслідок того, що установа фактично не працює чи неможливістю роботодавця організувати безпеку працівникам тощо. Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22 грудня 2022 року № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», в редакції чинній на час звільнення позивачки з роботи, м. Одеса до переліку таких територій включена не була. Оскільки ДП Українського дитячого центру «Молода гвардія» розташоване на території, де не проводяться бойові дії, неможливість забезпечити позивачку роботою, визначену трудовим договором не пов`язана із відсутністю виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій, а саме по собі існування воєнного стану в країні та обставини, пов`язанні з тим, що фактично дитячій табір не працює, не є підставою для розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця за пунктом шостим частини першої статті 41 КЗпП України».

За змістом статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 обіймав посаду менеджера Одеського територіального управління Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця».

Факт введення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану є загальновідомим.

АТ «Українська залізниця» обґрунтовувало призупинення дії трудового договору у зв`язку із запровадженням відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022року №64/2022 (із змінами) воєнного стану, неможливістю надання і виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності Товариства, що сталася через військову агресією російської федерації проти України, зменшення обсягів пасажирських перевезень (виїзд громадян з міста, зрив туристичного сезону), відновлення продажів проїзних документів, а також у зв`язку із зменшенням кількості евакуаційних рейсів, що свідчить про істотне зменшення потреби у здійсненні моніторингу економічної безпеки даного напрямку.

У наказі АТ «Українська залізниця» про призупинення дії трудового договору від 06.09.2022 року № 1282/ос вказано про те, що з 06.09.2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні призупинено дію трудового договору з працівником ОСОБА_1 .

Оскільки, у справі не встановлено обставин неможливості надання відповідачем ОСОБА_1 роботи у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а позивачу - її виконувати, тому суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що призупинення дії трудового договору з позивачем є незаконним.

Як на час видачі оспорюваного наказу про призупинення дії трудового договору, так і на час розгляду справи, АТ «Українська залізниця» здійснювало свій основний вид діяльності та надавало послуги, як національний перевізник вантажів та пасажирів.

Дію трудових договорів відповідач призупинив вибірково з окремими працівниками, у тому числі з позивачем, але не з усіма працівниками. Із переважною більшістю колективу АТ «Українська залізниця» дію трудових договорів не було призупинено.

Сама по собі обставина зменшення замовлень послуг відповідача після введення воєнного стану на території України та зменшенням кількості евакуаційних рейсів, що свідчить на їх думку про істотне зменшення потреби у здійсненні моніторингу економічної безпеки даного напрямку не свідчить про неможливість роботодавця забезпечити позивача, який обіймає посаду менеджера Одеського територіального управління Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ "Укрзалізниця", роботою.

Такі висновки спростовують доводи апеляційної скарги у відповідній частині.

Суд має насамперед з`ясувати, а відповідач довести, неможливість надання та виконання роботи.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2023року у справі № 161/7449/22 (провадження № 61-735св23), від 31 січня 2024року у справі № 161/8196/22 (провадження № 61-6897св23).

Посилання АТ «Укрзалізниця» на неможливість надати позивачу роботу, оскільки обсяги господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України критично зменшилися, відновлення проїзних документів, а також у зв`язку із зменшенням кількості евакуаційних рейсів, що свідчить про істотне зменшення потреби у здійсненні моніторингу економічної безпеки даного напрямку, є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 не був ініціатором призупинення із відповідачем трудового договору, не звертався до відповідача з питанням про те, що він не може виконувати роботу через збройну агресію чи з іншої причини і тому слід призупинити із ним дію трудового договору. Відповідне рішення про призупинення дії трудового договору ініціював та прийняв роботодавець.

Під час розгляду справи не знайшов свого підтвердження і той факт, що відповідач позбавлений можливості надати роботу позивачу, зокрема, хоча б частково, дистанційно або застосувати інший механізм встановлення скороченої тривалості робочого часу, дня, тижня чи продовження застосування простою, переведення на іншу роботу, яку здатен виконувати позивач відповідно до своєї кваліфікації та досвіду роботи.

А тому доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Згідно з частиною першою статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 08 лютого 2022 року по справі № 755/12623/19 зазначено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Ухвалюючи рішення про поновлення позивача на роботі, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у розмірі, який визначено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Скаржником не надано доказів на спростування розрахунку середнього заробітку, здійсненого судом.

Оскільки, суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для застосування положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», тому не підлягає застосуванню частина четверта цієї статті про те, що відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

У КЗпП України відсутня норма права, яка б у цій ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, так як це не є ні простоєм, ні звільненням працівника. Разом з тим, відповідно до статті 43 Конституції України, найбільш подібним (аналогічним) до цієї ситуації є застосування частин першої, другої статті 235 КЗпП України, яку суди вірно застосували.

Отже, установивши, що незаконні дії відповідача позбавили позивача можливості працювати, суд обґрунтовано поклав на відповідача обов`язок відшкодувати йому середню заробітну плату за весь час його перебування у вимушеному прогулі, тому доводи апеляційної скарги про те, що такий обов`язок покладається на державу, що здійснює збройну агресію, у цьому випадку безпідставні.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував, тому задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, колегія суддів вважає, що присуджені позивачеві витрати на професійну правничу допомогу є співмірними із складністю даної справи та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, тому підстави для зменшення розміру цих витрат або скасування рішення в цій частині, як просить апелянт у своїй апеляційній скарзі, відсутні.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», в інтересах якого діє адвокат Лазаренко Владлена Володимирівна, залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 16 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12.08.2024 року.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко