Справа № 346/3859/24
Провадження № 2-з/346/19/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого судді: Махно Н.В.,

з участю: секретаря: Воробйовської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області заяву представника позивача, адвоката Зелінського Павла Любомировича, позивача ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача, адвокат Зелінський П.Л., що діє в інтересах позивача ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 , звернулися до суду із заявою про забезпечення позову. Подану заяву мотивано тим, що у суді перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним. Представник позивача та позивач зазначають, що невідомі особи вже пошкоджували майно та можуть здійснити відчуження земельної ділянки, здійснити її поділ чи в інший спосіб нею розпорядитися. Вказують, що є підстави для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у справі у разі задоволення позову, тому що тоді позивачі не зможуть захистити або поновити свої права. Щодо зустрічного забезпечення також зазначають, що вжиття таких заходів не є доцільним. Просять суд заборонити відповідачу у справі ОСОБА_3 здійснити відчуження земельної ділянки :11:007:0126, яка набута на підставі договору купівлі-продажу №3306 від 20.11.2023, укладеного між Коломийською міською радою як продавцем і ОСОБА_3 , шляхом накладення арешту на вказану земельну ділянку. Окрім того, просять копію ухвали направити у Коломийський відділ державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та просять не застосовувати зустрічне забезпечення.

Суд, дослідивши матеріали по заяві про забезпечення позову, приходить до наступних висновків. Вирішуючи питання про обґрунтованість заяви про забезпечення позову суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Згідно з частиною першою статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу (частина сьома статті 153 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 своєї постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Частина 3 статті 150 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. У свою чергу співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову. Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Під час розгляду питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги як права позивача, на захист яких вжито заходів забезпечення позову, так і права інших учасників процесу, права яких можуть бути порушені застосовуваними заходами. Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). З аналізу наведених норм слідує, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у цій справі у разі задоволення позовних вимог у справі. При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу. Проте підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку. При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року (справа № 183/5864/17-ц, провадження № 61-38692св18). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин не свідчить про необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову та про співмірність вказаного способу забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

У змісті заяви представник позивача та позивач зазначають про те, що невідомі особи вже пошкоджували майно та можуть здійснити відчуження земельної ділянки, здійснити її поділ чи в інший спосіб нею розпорядитися, чим обґрунтовує необхідність застосування обмежень щодо ОСОБА_3 . Однак слід зазначити, що вказуючи про пошкодження майна невідомими особами, представник позивача та позивач жодним чином не мотивують, яке відношення до цього має безпосередньо ОСОБА_3 , щодо якого представник позивача та позивач просять застосувати обмеження.

На підставі викладеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів представника позивача та позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, передчасною, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду у майбутньому, тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити за безпідставністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 149-153, 351-355, 247 ч.2 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви представника позивача, адвоката Зелінського Павла Любомировича, позивача ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Махно Н. В.