Справа № 286/853/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Вачко В. І.

з секретарем Деменчук О. Г.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на підставі заочного рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 20.09.2017 року по цивільній справі № 286/1940/17 за виконавчим листом, виданим Овруцьким районним судом Житомирської області від 21.09.2017 року та стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання відповідним рішенням законної сили і досягнення дитиною повноліття, мотивуючи вимоги обставинами зміни свого сімейного стану та погіршення матеріального становища, які виникли у зв`язку з укладенням шлюбу та перебуванням на утриманні дружини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка ніде не працює, та дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Позивач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив позов зад волити та відкликати виконавчий лист, виданий 21.09.2017 року Овруцьким районним судом Житомирської області у цивільній справі № 286/1940/17.

Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому позов не визнала, просить у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи тим, що дійсно на підставі рішення суду від 20.09.2017 року та виконавчого листа від 21.09.2017 року на її користь з позивача стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини його доходу. Повідомлені відповідачем на підтвердження зміни його сімейного та матеріального стану обставини одруження і утримання усиновленої дитини не є такими, які мають випливати на визначений законом розмір аліментів на рідну дитину. Зміна сімейного стану, одруження та усиновлення дитини не є безумовними підставами для зменшення аліментів. Позивачем не надано доказів непрацездатності дружини, її інвалідності, яка не дає їй змоги працювати, не надано доказів того, що усиновлена дитина припинила отримувати аліменти від свого біологічного батька. Батьки не повинні компенсовувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини, порівняно з іншою.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Заочним рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 20.09.2017 року у справі № 286/1940/17 присуджено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця с.Велика Глумча Ємільченського району Житомирської області, на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.07.2017 року і до 06.05.2033 року, тобто до досягнення дитиною повноліття.

21.09.2017 року Овруцьким районним судом Житомирської області видано виконавчий лист № 286/1940/17.

Як вбачається з копії повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 28.09.2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 28.05.2022 року уклав шлюб з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як вбачається з копії повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 15.09.2023 року, ОСОБА_1 є батьком, а ОСОБА_8 є матір`ю, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Як видно з копій сторінок 1, 2, 3 трудової книжки НОМЕР_5 , заведеної 14.08.2020 року на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , остання 12.08.2020 року прийнята на роботу сортувальником у виробництві харчової продукції ТОВ „Нові ласощі - Житомир" та 25.04.2022 року звільнена за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України.

Відповідач будь-яких доказів щодо свого працевлаштування та доходів, як і щодо їх відсутності, не подав.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Як роз`яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно дост.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143 цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду із позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач зазначив, що з часу постановлення судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 його доходу та видачі виконавчого листа про примусове виконання цього судового рішення про стягнення аліментів його сімейний стан змінився та матеріальне становище погіршилося, що свідчить про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, стягнутих судом на утримання однієї дитини, так як він уклав шлюб з іншою жінкою і на його утриманні тепер перебуває двоє осіб - непрацююча дружина та неповнолітня дитина.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану.

При цьому такі положення закону не виключають і одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Вказаний висновок узгоджується із останньою позицією Верховного Суду у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19.

Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В даному випадку вирішуючи спір, суд вважає, що зміна сімейного стану позивача, а саме укладення шлюбу з іншою жінкою ОСОБА_8 , і як наслідок виникнення у позивача обов`язку утримувати дружину, яка ніде не працює, та неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивачем належними, допустимими та достатніми доказами не підтверджено погіршення його майнового стану у зв`язку із створенням нової сім`ї. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншими.

Крім того, встановлений судовим рішенням від 20.09.2017 року розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на рівні 1/4 частини заробітку (доходу) її батька ОСОБА_1 , але не менше встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що батько дитини - платник аліментів уклав шлюб і утримує дружину та усиновлену дитину, без підтвердження погіршення матеріального становища такого платника, зокрема встановленням у передбаченому законом порядку непрацездатності останнього, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та суперечитиме її інтересам.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України.

Зокрема, позивачем не надано належних допустимих та достатніх доказів, що із моменту постановлення судового рішення про стягнення аліментів суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він немає змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. А тому зазначені обставини не можуть бути враховані судом при ухваленні судового рішення. Підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

При цьому, суд відхиляє клопотання позивача відкликати виконавчий лист, виданий 21.09.2017 року Овруцьким районним судом Житомирської області у цивільній справі № 286/1940/17, оскільки така вимога в будь-якому випадку не ґрунтується на законі.

Тому керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду або через Овруцький районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.08.2024 року.

Суддя: В. І. Вачко