Провадження №: 2-о/755/544/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" серпня 2024 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Яровенко Н.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адмінстрації про визнання особи недієздатною та встановлення опіки,-

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адмінстрації про визнання особи недієздатною та встановлення опіки в якій просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 недієздатною особою та призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 опікуном над двоюрідною онукою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суддя, дослідивши заяву та подані в її обґрунтування матеріли, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Положення про підсудність справ врегульовано у главі 2 розділу I ЦПК України.

Згідно з нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого, правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, частина перша статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом вказаної норми, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у частині першій статті 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Європейський суд з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (п.24 рішення від 20.07.2006; заяви №29458/04 та №29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Як зауважує Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 21.10.2010 у справі «Дія 97» проти України», процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності; учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (заява №19164/04, § 47).

Частиною першою статті 295 ЦПК України передбачено, що заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги - за місцезнаходженням цього закладу.

Отже, що справи, які стосуються недієздатних осіб, мають розглядатися саме за місцем проживання цих осіб.

З матеріалів справи та змісту заяви вбачається, що заява подавалася до суду саме за місцем реєстрації недієздатної особи.

В заяві заявником зазначено адресу проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 .

Проте, з доданої до заяви довідки, виданої Соснівським Старостинським округом Студениківської сільської ради Бориспільського району Київської області, від 02 червня 2023 року № 57 вбачається, в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 постійно проживає без реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Проживає в будинку сама родичів немає.

Отже, з викладеного вбачається, що даний позов поданий до суду з порушенням правил територіальної підсудності.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, той факт, що місцем реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є адреса: АДРЕСА_2 , суддя приходить до висновку, що позовна заява повинна бути передана на розгляд до Бориспільського міськрайонного суду Київської області (08300, Київська область, місто Бориспіль, вулиця Героїв Небесної Сотні, будинок 10)

У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 статті 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Згідно з частиною 3 статті 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Таким чином, враховуючи викладене, в даному випадку відсутні передбачені законом підстави для розгляду справи Дніпровським районним судом м. Києва, тому суд приходить до висновку про направлення матеріалів заяви за підсудністю Бориспільського міськрайонного суду Київської області (08300, Київська область, місто Бориспіль, вулиця Героїв Небесної Сотні, будинок 10) .

На підставі викладеного, керуючись ст. 31, 32, 316Цивільного процесуального кодексу України, суддя

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адмінстрації про визнання особи недієздатною та встановлення опіки направити на розгляд до Бориспільського міськрайонного суду Київської області (08300, Київська область, місто Бориспіль, вулиця Героїв Небесної Сотні, будинок 10) за територіальною підсудністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Яровенко Н.О.