Справа № 362/1521/24
Провадження № 2/362/1486/24
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

15 серпня 2024 року

суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л., розглянувши в порядку спрощеного провадження у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в обґрунтування вимог якої зазначив, що він має з відповідачкою спільну дитину.

За рішеннями суду з нього на корись відповідачки на утримання їх дитини стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини від його доходу.

Посилаючись на те, що на його утриманні перебуває матір та зросли витрати на утримання іншого сина, позивач просить змінити розмір аліментів які з нього стягуються з 1/3 частки на 1/4 частину його доходів (а.с. 1 3).

Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження.

Оскільки відповідач, який отримав судове повідомлення про розгляд справи разом із копією ухвали про відкриття провадження та примірником позовної заяви з додатками, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с. 24, 27, 29).

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

За постановою головного державного виконавця ВДВС Васильківського міськрайонного управління юстиції Назаренко О.Ю. від 27.10.2015 року у виконавчому провадженні № 48585712 із позивача на користь відповідачки здійснюється стягнення на утримання їх дитини ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/3 частини усіх доходів щомісячно (а.с. 11).

Позивач вчасно сплачує аліменти на користь відповідачки та відсутня заборгованість, що підтверджується довідкою № 10/38/3/103 від 09.02.2024 року Військової частини НОМЕР_1 (а.с. 12).

Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Згідно із нормою статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Натомість, під час розгляду справи по суті судом не встановлено обставин зміни після 27 жовтня 2015 року (дата звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), пенсію, стипендію та інші доходи позивача на користь відповідачки аліментів) матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін по даній справі.

Зокрема, станом на дату постановлення судового рішення про стягнення аліментів та примусове звернення стягнення на заробітну плату (заробіток) позивача, він вже мав сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 11 квітня 2007 року (а.с. 8).

При цьому, суд не приймає до уваги та відхиляє доводи позивача про визначення місця проживання його сина ОСОБА_4 із ним за рішенням Виконавчого комітету Васильківської міської ради № 348 від 29.09.2020 року (а.с. 13 14), оскільки відповідно до вимог сімейного законодавства позивач мав і має обов`язок утримувати свого сина ОСОБА_4 незалежно від місця проживання останнього.

Отже, обставини зміни місця проживання сина позивача ОСОБА_4 об`єктивно не свідчать про зміну сімейного стану позивача, оскільки неповнолітній ОСОБА_4 був і є сином позивача незалежно від свого місця проживання.

Тобто, навіть станом на дату постановлення судового рішення про стягнення аліментів та примусове звернення стягнення на заробітну плату (заробіток) позивача, він мав обов`язок утримувати свого сина ОСОБА_4 , 23 березня 2007 року, а тому, обставини зміни місця проживання останнього абсолютно не впливають на обов`язок позивача утримувати свого старшого сина.

Також, обставини розірвання позивачем шлюбу із ОСОБА_5 у 2021 році та потім із ОСОБА_2 в 2023 році, хоча і є зміною сімейного стану позивача, однак на думку суду є такими, що свідчать про покращення матеріального стану позивача, оскільки внаслідок розірвання вказаних шлюбів позивач припинив мати спільний бюджет із своїми колишніми дружинами та почав самостійно на власний розсуд розпоряджатися своїми доходами, що безумовно призвело до утворення у позивача додаткового обсягу вільних грошових коштів які можна витрачати на утримання обох своїх дітей (а.с. 10, 15).

Крім того, суд критично оцінює доводи позивача про утримання ним своєї матері пенсійного віку, оскільки обставини проживання матері позивача разом зі своїм сином за однією адресою абсолютно не свідчать і не підтверджують факт матеріального утримання позивачем свої матері (а.с. 16, 17).

Всупереч вимогам статей 76 84 ЦПК України, до позову не додано та під час розгляду справи позивачем на надано суду належних, об`єктивних, прямих і достовірних доказів здійснення ним грошових витрат на матеріальне утримання своєї матері (наприклад, але не виключно: платіжних чи інших фінансових / банківських документів про купівлю для матері ліків, продуктів харчування, жіночого одягу або інших специфічних витрат).

Одночасно, суду не надано відомості про те з якого часу матір позивача проживає разом із ним за однією адресою.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, позивач не довів ту обставину, на яку він посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставини зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін у даній справі.

Як наслідок, у суду відсутні передбачені частиною першою статті 192 Сімейного кодексу України, підстави для зменшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.

Таким чином, з врахуванням вимог наведених норм сімейного законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни способу стягнення аліментів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

При цьому, згідно із вимогами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у позові, судові витрати слід покласти на позивача (а.с. 7).

На підставі викладеного, керуючись статтями 182, 192 Сімейного кодексу України, статтями 1 13, 19, 23, 27, 34, 76 83, 89, 92, 95, 133, 141, 258, 259, 263 265, 273 279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Дата складення повного рішення суду 15 серпня 2024 року.