У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 182/2558/22

Номер провадження 4-с/184/6/24

13 серпня 2024 року

Суддя Орджонікідзевського міського суду Томаш В.І., ознайомившись з матеріалами скарги ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до автоматизованого розподілу судової справи між суддями, скарга ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню для розгляду по суті надійшла до провадження судді Томаш В.І.

Вирішуючи питання щодо самовідводу в зазначеній справі, керуюсь наступним.

Відповідно до ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо були порушено порядок визначення судді для розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів скарги №182/2558/22, справа надійшла до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області з Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області на підставі розпорядження голови суду, оскільки після задоволення самовідводу судді Рунчевой О.В. неможливо утворити новий склад суду у зв`язку з нестачею потрібної кількості суддів, які мають відповідну спеціалізацію.

Згідно протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи №182/2558/22 між суддями Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.07.2024 року виключені з розподілу: судді Борисова Н.А., ОСОБА_3 , Кобеляцька-Шаховал І.О. у зв`язку із зайнятістю згідно табелю (відпустка 14 і більше днів); суддя Рунчева О.В. уже слухала цю справу; суддя Ступак В.С. відсутня спеціалізація; зайнятість згідно табелю (відпустка 14 і більше днів); суддя Чуприна А.П. відсутня спеціалізація.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України визначення судді, а в разі колегіального розгляду судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених у частині другій статті 14 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.

Згідно з ч.17 ст.33 ЦПК України особливості розподілу судових справ встановлюються Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок Функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до п.99 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи у разі одночасного перебування всіх суддів у відрядженнях, відпустках, їх тимчасової непрацездатності та в інших передбачених законом випадках, коли суддя не може здійснювати правосуддя ; або брати участь у розгляді судових справ, автоматизований розподіл судових справ здійснюється автоматизованою системою у робочий день, наступний за днем, коли припинились відповідні обставини.

Аналогічна норма міститься в п.2.3.27 Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Частиною 1 ст.39 ЦПК України передбачено, що з підстав, зазначених у стадіях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити собі самовідвід.

Відповідно до ст.40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Згідно п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

З підстав, зазначених у ст.ст. 36, 37, 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1,3 ст.39 ЦПК України).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно зі ст.15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22.02.2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Наведене відповідає правовим позиціям, висловленим у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд), зокрема, в рішенні «Де Куббер проти Бельгії», ЄСПЛ зазначив, що «навіть видимість може бути важливою», «правосуддя повинне не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться», тому будь-який суддя, щодо якого є обґрунтовані підстави побоюватися браку безсторонності, має бути відведений. Крім того, в рішенні ЄСПЛ «Мироненко і Мартенко проти України» зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, з-поміж інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії» та «Веттштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).

Крім того, навіть самі лише сумніви «розсудливого спостерігача» в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянами права на справедливий суд (справи «Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілд проти Данії» та «Веттштайн проти Швейцарії»).

У п.2.5. «Бангалорських принципів поведінки судді» від 19.05.2006р., схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 року, зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в такому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Беручи до уваги вищезазначене, заявляю собі самовідвід.

Керуючись ст. ст. 36, 39, 40, 41, 260 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Передати скаргу №182/2558/22 ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню до канцелярії Орджонікідзевського міського суду для визначення судді для розгляду справи у порядку, встановленому ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш