Справа №760/7234/22 Провадження №2-з/760/261/24
УХВАЛА

(повний текст)

13 серпня 2024 року м. Київ

Солом?янський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Тесленко І. О.,

за участю секретаря судового засідання Бережної С.П.,

представника позивача адвоката Стеценка Т.М.,

представника відповідача адвоката Мелехової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в підготовчому засіданні по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, заяву представника відповідача адвоката Мелехової О.С. про забезпечення позову в рамках заяви про поворот виконання судового рішення у справі,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Солом`янського районного суду м. Києва знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Від представника відповідача 06 серпня 2024 року до суду надійшла заява про поворот виконання судового рішення у справі №760/7234/22 (згідно ст. 444 ЦПК України).

Також, представник відповідача 06 серпня 2024 року звернулась до суду з заявою про забезпечення позову в рамках заяви про поворот виконання судового рішення у справі №760/7234/22.

Зазначена заява обґрунтована тим, що у червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року у справі №760/7234/22 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 9 366 241, 00 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн. та 12 405,00 грн судового збору. Постановою Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 760/7234/22 апеляційну скаргу представника відповідача - адвоката Яковенка В. М. залишено без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року - без змін. Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року у справі № 760/7234/22 заяву представника позивача - Стеценка Т. М. про розподіл судових витрат на правничу допомогу задоволено та стягнено з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 91 500,00 грн. Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 760/7234/22, задоволено клопотання представника ОСОБА_2 про зупинення виконання Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року у справі № 760/7234/22 та зупинено виконання Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року у справі № 760/7234/22. Постановою Верховного Суду від 30 травня 2024 року у справі №760/7234/22 касаційні скарги відповідача задоволено, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року, постанову Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Водночас, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва І. Корецька у відповідь на адвокатський запит повідомила, що при виконанні нею вказаних рішень у виконавчому провадженні було стягнуто та перераховано на банківські реквізити стягувача 7 459 004,73 грн. основної суми боргу та 749 710,02 грн. винагороди виконавця та витрат виконавчого провадження. Представником відповідача подано до суду заяву про поворот виконання судового рішення. Частиною п`ятою статті 444 ЦПК України визначено, що питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. Згідно з частиною дев`ятою статті 444 ЦПК України якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. У рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року N 13-рп/2011 зазначено, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Як наголошено в рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах" (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини). За приписами частини восьмою статті 444 ЦПК України при вирішенні питання про поворот виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який, зокрема, поширюється також на ухвалу про поворот виконання рішення суду. Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову. Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо. Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Установивши, що невжиття заходів забезпечення позову, в межах вирішення питання про поворот виконання рішення, може утруднити чи зробити неможливим зворотного виконання судового рішення, оскільки предметом вимог відповідача є повернення (стягнення) з позивача грошових коштів у сумі 7 459 004,73 грн. можна дійти обґрунтованого висновку про наявність підстав для накладання арешту на грошові кошти та належне позивачу майно в межах суми стягнення - 7 459 004,73 грн., правильно визначивши таке забезпечення співмірним з заявленими вимогами в заяві про поворот виконання судового рішення. Станом на день подання заяви про забезпечення позивач ухиляється від добровільного повернення вказаних коштів та ухиляється від надання доказів та документів щодо перерахування вказаних коштів на конкретні рахунки позивача та надання інформації щодо місцеперебування зазначених коштів. Не накладення арешту на банківські рахунки та майно позивача в межах заявленої суми стягнення 7 459 004,73 грн. дозволить позивачу вільно розпорядитись вказаними коштами, що зробить неможливим зворотне виконання судового рішення, тому вважаємо вжиття заходів забезпечення позову на даному етапі буде слугувати гарантією виконання позивачем судового рішення у справі у випадку ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову та здійснення повороту виконання судового рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року у справі №760/7234/22. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову. У цій справі - у випадку задоволення заяви про забезпечення позову, судом буде дотримано баланс між інтересами відповідача, який ініціює питання про застосування заходів забезпечення позову та позивача, щодо якого такі заходи застосовано. Накладання арешту на належне позивачу майно при реальній загрозі утруднення виконання судового рішення, не свідчить про порушення судами права позивача мирно володіти ним. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151 - 153,444 ЦПК України, просила суд накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на всіх банківських рахунках, які належать ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , в межах заявленої суми заяви про поворот виконання судового рішення в розмірі 7459 004 (сім мільйонів чотириста п`ятдесят дев`ять тисяч чотири ) гривень 73 коп.

В судове засідання представник відповідача з`явилась, заяву про забезпечення позову в рамках заяви про поворот виконання судового рішення у справі №760/7234/22 підтримала, просила її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання з`явився, проти задоволення заяви заперечував, надав суду письмові пояснення щодо заяви про забезпечення позову, надав усні пояснення аналогічні письмовим, просив суд у задоволенні заяви представнику відповідача відмовити.

У своїх письмових поясненнях представник позивача зазначив, що позивач заперечує проти її задоволення у зв`язку з наступним. При подачі заяви про забезпечення позову необхідно сплатити судовий збір, передбачений підпунктом 4 пункту 1 частини 2 статті 4 відповідного Закону (ч. 6 ст. 151 ЦПК України). Такий судовий збір Відповідачем не сплачено. ЦПК України не передбачає такого процесуального документу як «забезпечення позову в рамках заяви про поворот виконання судового рішення»!!! За системним аналізом глави 10 ЦПК України, забезпечення позову може бути подано як особою, яка пред`явила позов до суду, так і будь-якою іншою особа, яка бере участь у справі, а саме: позивач; відповідач, який пред`явив зустрічний позов; третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору; органи та особи, яким за законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідач не відповідає жодній із зазначеній особі. Крім того звернув увагу на поведінку Відповідача - зухвалість поведінки та нехтування всього що можна придумати, вказав, що не було за всю історію судочинства - щоб відповідач арештовував рахунки Позивача!! Заява не містить пропозицій про зустрічне забезпечення. Звернув увагу суду, що в рамках судової справи Позивач не накладав арешти на майно Відповідача, це при тому що у Позивача було більше підстав для таких дій. В межах повороту виконання судового рішення така процесуальна дія як забезпечення - не передбачена. З чого Відповідач вирішив що Позивач має добровільно повертати будь які кошти, на підставі чого, винесено остаточне рішення про відмову у позові?! У разі коли таке рішення буде винесено - Позивач добровільно поверне грошові кошти. Чого Відповідача не бентежило вільне використання Позивачем коштів з моменту першого списання з рахунків Відповідача? Звертаю увагу суду на останній абзац третьої сторінки заяви про забезпечення... - «забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів ВІДПОВІДАЧА або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог ПОЗИВАЧА (заявника).»!!! На підставі викладеного, така заява не підлягає задоволенню повністю.

Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши докази, надані представником відповідача до клопотання, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, Постановою Верховного Суду від 30 травня 2024 року касаційні скарги ОСОБА_2 , які підписані представником Мелеховою Оксаною Сергіївною , задоволено, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року, постанову Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Представником відповідача було подано до суду заяву про поворот виконання.

Відповідно до ч. 8 ст. 444 ЦПК України, при вирішенні питання про поворот виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Таким чином, процесуальним законом передбачено, що вжиття заходів забезпечення позову є дискрецією суду при розгляді заяви про поворот виконання.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 444 ЦПК України, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Як вбачається з матеріалів справи судом касаційної інстанції рішення, передбачені ч. 1 ст. 444 ЦПК України, не приймались, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 липня 2024 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, прийнят до свого провадження; призначено підготовче засідання по даній справі.

Таким чином, заява представника відповідача про поворот виконання у справі, подана до суду передчасно, оскільки питання про поворот виконання вирішується судом при ухваленні рішення у справі, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Тож, ЦПК України передбачена можливість суду вжити заходів забезпечення позову саме при вирішенні питання про поворот виконання, яке на цей час судом не вирішується оскільки справа, яка розглядається в загальному позовному провадженні, знаходиться у стадії підготовчого провадження.

Також, суд зважає на положення ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, відповідно до яких суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Згідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1 - 1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Частина третя статті 150 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 7 вересня 2020 року у справі № 522/3471/20 (провадження № 61-9451св20) та від 08.10.2020 у справі № 465/4985/18 (провадження № 61-6066св19).

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Європейської конвенції з прав людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статті 1 Протоколу №1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються і поставленою метою. (Рішення ЄСПЛ у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28.07.1999 року, заява №22774/93).

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявників щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги (майбутньої позовної вимоги), зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Заява про забезпечення позову має бути обґрунтованою, зокрема у частині співмірності виду забезпечення позову та заявлених позовних вимог (або майбутніх позовних вимог), їх взаємозв`язку.

Суддя також звертає увагу на той факт, що представник відповідача просить накласти арешт на всі рахунки, рухоме та нерухоме майно, яке належить позивачу на праві власності, в межах суми 7 459 004,73 грн., що на думку суду може призвести до суттєвого обмеження права власності позивача та є порушенням права власності позивача на його майно, яке підлягає захисту відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Європейської конвенції з прав людини.

При прийнятті рішення за заявою, суд вважає за необхідне застосувати трискладовий тест, сформований у практиці Європейського суду з прав людини, який є методом аналізу для визначення, чи є обмеження прав людини виправданими. Він включає три складові: 1) законність - обмеження прав повинно бути передбачене законом. Це означає, що має існувати чітка правова основа, яка регулює це обмеження, і що закон повинен бути доступний та передбачуваний; 2) законна мета: обмеження повинно переслідувати одну чи більше законних цілей, таких як національна безпека, громадський порядок, економічний добробут країни, захист здоров`я або моралі, захист прав і свобод інших людей тощо; 3) необхідність у демократичному суспільстві: обмеження повинно бути необхідним для досягнення зазначеної мети та відповідати принципу пропорційності. Це означає, що обмеження повинно бути адекватним і не надмірним, і що менш обмежувальні засоби не можуть бути використані для досягнення тієї ж мети.

З врахуванням положень ч. 8 ст. 444 ЦПК України, суд дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову з метою забезпечення виконання повороту виконання рішення суду (на стадії підготовчого засідання при новому розгляді справи судом першої інстанції) прямо не передбачене процесуальним законодавством, можливість вирішення цього питання ЦПК України пов`язує з одночасним розглядом (вирішенням) питання про поворот виконання, як обов`язкову складову. Суд також зважає на те, що вжиття заходів забезпечення повороту виконання може призвести до порушення права власності позивача, зокрема на інше рухоме та / або нерухоме майно, яке не є предметом спору по справі, з приводу арешту якого звернувся представник відповідача, що є порушенням принципи пропорційності втручання у права особи.

На підставі вищевикладеного, виходячи з презумпції доброчесності учасників справи, з врахуванням необхідності дотримання вимог чинного законодавства України, норм Європейської конвенції з прав людини, правових позицій Європейського суду з прав людини та забезпечення балансу інтересів учасників цивільного провадження, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову представника відповідача слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 149 - 153, 259 - 261, 353 - 354, 444 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача адвоката Мелехової Оксани Сергіївни про забезпечення заяви про поворот виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали складено 16 серпня 2024 року.

Суддя І.О. Тесленко