Номер провадження 2-о/754/404/24
РІШЕННЯ

Іменем України

13 серпня 2024 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Буша Н.Д.,

секретаря судового засідання Шклярської К.Ю.,

розглянувши в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що він самостійно виховує та утримує своїх малолітніх синів без участі матері. Обгрунтовуючи заяву тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 27 листопада 2009 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають двох синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти постійно проживають з батьком, який самостійно виховує та утримує їх, забезпечує всім необхідним для розвитку. Після початку повномасштабної збройної агресії 24.02.2022 року з боку росії ОСОБА_2 виїхала до західної України, на даний час не отримує доходу та перебуває у важкому матеріальному становищі, у зв`язку з чим не може надавати синам будь-якої матеріальної допомоги. У зв`язку з відсутністю роботи в Україні ОСОБА_2 планує виїхати за кордон до своїх родичів та готує відповідні документи, що додатково вказує, що вона особисто не бере участі у вихованні малолітніх синів. Між сторонами було спільно вирішено, що малолітні сини будуть проживати з батьком, який буде самостійно виховувати, утримувати синів, забезпечувати їх матеріальними та іншими благами, необхідними для належного розвитку. На підставі викладеного, заявник просить суд задовольнити його заяву.

Ухвалою суду від 25.07.2024 року відкрито провадження по справі за правилами окремого провадження та залучено в якості заінтересованої особи - Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.

В судове засідання заявник не з`явився надіслав на адресу суду заяву з проханням слухати справу у його відсутності, заяву підтримав та просив про її задоволення.

Заінтересована особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надіслала на адресу суду заяву з проханням слухати справу у її відсутності, а також про підтримання заяви ОСОБА_1 та просила про її задоволення. Крім того, до даної заяви було долучено оригінал афідевіту від 31 липня 2024 року, засвідченого Виноградовою А.І. , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за р.№870.

Представник заінтересованої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Заперечень щодо заяви ОСОБА_1 до суду не надходило.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін, суд вважає за можливим ухвалити рішення у відсутності сторін по справі за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в шлюбі, який зареєстровано 27.11. 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2042.

Від подружніх відносин сторони мають спільних синів - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження.

Як зазначає заявник в заяві і не спростовується заінтересованою особою ОСОБА_2 , з початку повномасштабного вторгнення рф, заявник разом з малолітніми синами проживають окремо від ОСОБА_2 .

Між подружжям було спільно вирішено, що малолітні сини будуть проживати з батьком, який буде самостійно виховувати, утримувати їх, забезпечувати матеріальними та іншими благами, необхідними для належного розвитку.

Факт відсутності спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 підтверджується долученими до справи доказами. У свою чергу ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні та утриманні малолітніх синів, що було підтверджено останньою у нотаріально засвідченому афідевіті.

Водночас відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Згідно Переліку документів, що подаються військовозобов`язаними для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що є додатком №5 до відповідного «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 16 травня 2024 року №560, визначено, що до документів, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину відносяться рішення суду про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.

У постанові від 13.06.2018 за результатами розгляду справи №822/2446/17 Верховним Судом було викладено позицію про те, що сам факт розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини з батьком, що передбачає обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини, тобто не встановлює статусу самостійного виховання, тому цей факт повинен встановлюватись окремо.

З наявних у матеріалах справи доказів слідує, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідними синами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 постійно проживають разом із батьком ОСОБА_1 .

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів мати дітей ОСОБА_2 проживає за іншою адресою, що підтверджує доводи про окреме місце проживання.

Крім того, згідно з наявних в матеріалах справи доказів подружжя домовилися, що малолітні сини будуть проживати з батьком, який буде самостійно виховувати, утримувати їх, забезпечувати матеріальними та іншими благами, необхідними для належного розвитку.

Згідно із заявою ОСОБА_2 , остання підтвердила, що їхні спільні з ОСОБА_1 сини проживають разом з батьком та перебувають на його утриманні.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Пунктом 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

З урахуванням встановлених судом обставин, суд вважає, що вимоги заяви підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 264-268, 293-294, 315-319 ЦПК України, Конвенцією про права дитини, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) самостійно виховує та утримує своїх малолітніх синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 13.08.2024 року.

Суддя Буша Н.Д.