Дата документу 15.08.2024 Справа № 331/4047/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 331/4047/20 Головуючий у І інстанції: Жукова О.Є.
Провадження № 22-ц/807/979/24 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Кухаря С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі представника адвоката Бойченка Дениса Олександровича на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2024 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2020 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідачі, в свою чергу, споживають вказані послуги за адресою: АДРЕСА_1 .

Система опалення помешкання відповідачів є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони.

Послуга з централізованого опалення надавалась відповідачам в межах опалювального сезону, а послуга з централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) постійно, проте відповідачами не виконувався обов`язок по оплаті за надану комунальну послугу.

Відповідачі не здійснювали оплату за використані послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.07.2016 року по 30.09.2020 року на загальну суму 50 692,42 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.

На підставі вказаного позивач просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.07.2016 р. по 30.09.2020 р. в розмірі 50 692,42 грн, які надані за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 на користь Концерну «МТМ»; стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Концерну «МТМ» заборгованість за надані послуги за період з 01.07.2016 року по 30.09.2020 року в сумі 50 692,42 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Концерну «МТМ» судовий збір у розмірі по 700,67 грн з кожного.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі представника адвоката Бойченка Д.О. подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просять скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2024 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що позивач звернувся до суду із пропуском строків давності. Суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що позивач має право на стягнення заборгованості з 12.03.2017, проте судом не було здійснено перерахунку заборгованості, яка підлягала стягненню з 17.03.2017. Таким чином, фактично до стягнення підлягала сума в розмірі 39 035,03 грн.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу Концерн «МТМ» заперечує проти доводів скаржників, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог. При цьому, суд врахував, що відповідачами були вчинені дії, що свідчать про визнання ними боргу, що свідчить про переривання строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи, що Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, в тому числі, надається населенню для побутових потреб.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 15.01.1998 року, є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,3 кв.м., і є споживачами послуг, які надаються позивачем.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідачів за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.07.2016 року по 30.09.2020 року складає 50 692,42 гривень.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 мають право на пільги, встановлені законодавством України для для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.

Згідно з п. 1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями (надалі Правила), ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг.

Пунктом 18 Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами пункту 1 частини першої статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частиною третьою статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу України.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про те, що Концерн «МТМ» надавав за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та водопостачання, такі послуги були прийняті, від їх отримання споживачі не відмовлялись.

Крім того, судом першої інстанції на підставі наявних у справі матеріалів правильно встановлено, що відповідачі належать до пільгової категорії громадян, які отримували пільгу у розмірі 50% знижки за користування комунальними послугами.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" сім`ям загиблих (померлих) ветеранів війни та сім`ям загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України надаються такі пільги: 50-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю.

Матеріалами справи підтверджено, що квартира АДРЕСА_2 , яка є власністю відповідачів, має опалювальну площу 66,8 кв.м. На вказану площу 66,8 кв.м. нараховувалася пільга у розмірі 50 %, що слідує, зокрема, із рахунків на сплату житлово-комунальних послуг , в яких зазначено про наявність пільг сім`ям загиблих (померлих) ветеранів війни.

З листопада 2019 року по вересень 2020 року нарахування пільг за адресою: АДРЕСА_1 здійснювалося Департаментом соціального захисту населення Управління соціальної підтримки населення Запорізької міської ради, що підтверджено листом від 11.10.2023 № 01-17/3049.

Правильність наданого Концерном «МТМ» розрахунку відповідачами не спростована жодними доказами.

Щодо спливу строків позовної давності, на який вказували скаржники, колегія суддів зазначає таке.

Із вказаним позовом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.07.2016 р. по 30.09.2020 р. Концерн «МТМ» звернувся до суду 27 жовтня 2020 року (а.с.9).

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253, 255 цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 3 ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Разом з тим, відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12, набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин. Дія карантину неодноразово продовжувалась. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року.

Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в межах позовної давності позивач Концерн «МТМ» має право на стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення, обов`язок сплати якої настав з 12 березня 2017 року.

Разом з тим, суд першої інстанції врахував, що 15 травня 2017 року ОСОБА_4 сплачено за послуги з опалення 400,00 гривень, хоча нарахування за опалення в цей період не здійснювалося, крім того, у дублікатах заяв-квитанцій , які долучені позивачем, відсутні відомості про те, що вищенаведені оплати були здійснені на оплату поточних платежів.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду, оскільки відповідачами були вчинені дії, що свідчать про визнання ними боргу, а отже строк позовної давності перервався.

З урахуванням вищевказаного, вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідачів за заявлений ним період знаходяться в межах позовної давності, а тому, зважаючи на доведеність вимог позову, підлягають стягненню з відповідачів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи, правильно встановив обов`язок відповідачів сплатити суму заборгованості за надані послуги в солідарному порядку.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду в їх оцінці.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, при вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а доводи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2024 року - залишити без змін.

Керуючись ч. 13 ст. 7, ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі представника адвоката Бойченка Дениса Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2024 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 15 серпня 2024 року.

Головуючий:

Судді: