У Х В А Л А

Іменем України

(про відмову у відритті провадження)

16 серпня 2024 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваленко І.І. розглянув матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

26 липня 2024 року позивач надіслав засобами «Електронний суд» до Деснянського районного суду м. Києва позовну заяву. Позивач у позові просить:

1) визначити місце проживання неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з позивачем, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , без позбавлення батьківських прав відповідачки, ОСОБА_2 ;

2) зобов`язати відповідачку у встановлені Законом терміни повернути спільну молодшу доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в Україну для проживання з позивачем;

3) стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 25% частини від усіх видів її заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач стверджує, що відповідачка незаконно вивезла дитину до Італії без його згоди та всупереч волі дітей. Старша повнолітня донька повернулась додому і живе з ним у 4 -кімнатній квартирі разом з батьками позивача. Молодша донька, неповнолітня дитина, також висловлює бажання повернутися додому та стверджує, що зазнає фізичного та психологічного насильства з боку відповідачки. Позивач має всі необхідні умови для виховання дитини, здатний забезпечити дитині належні умови для життя. Відповідачка має сплачувати йому аліменти на утримання їхньої неповнолітньої доньки.

07 серпня 2024 року суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

08 серпня 2024 року позивач подав заяву про усунення недоліків позовної заяви, надав докази направлення копії позовної заяви з додатками відповідачці за зареєстрованим місцем проживання. У строк, встановлений судом, позивач усунув формальні недоліки позовної заяви щодо документів, які подаються до позовної заяви.

09 серпня 2024 року, 12 серпня 2024 та 15 серпня 2024 року позивач подав додаткову інформацію щодо засобів звязку з відповідачкою, зокрема: НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; WhatsApp за номером телефону НОМЕР_2

Суд перевірив зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і дійшов висновку, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому відмовляє у відкритті провадження у справі.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина друга статті 47 ЦПК України надає можливість неповнолітнім особам віком від 14 до 18 років особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п.18 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до частини третьої статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями статті 29 ЦК України, зокрема, її частиною другою, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 351/611/21 (провадження № 61-990св23) вказано, що «у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України"

Таким чином, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України.

Спір між батьками щодо місця проживання неповнолітньої дитини, яка досягла 14 років, не підлягає розгляду судом.

Відповідно до частини третьої статті 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Тобто, право звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів має той, із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

ОСОБА_3 на час звернення до суду з позовом вже виповнилося 16 років (народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтво від 15.05.2008 року серія НОМЕР_3 ), вона не проживає з позивачем, що він сам вказує у позовній заяві.

Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).

Таким чином, в судовому порядку можливе вирішення спору щодо стягнення аліментів за позовом того, із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, а також спору що визначення місця проживання лише малолітньої дитини, а місце проживання неповнолітньої дитини визначається нею самою, у зв`язку з чим суд відмовляє у відкриті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, оскільки заява взагалі не може бути розглянута судами.

Керуючись пункту 1 частини першої статті 186, статтями 260, 261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі № 754/10596/24 за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; адреса АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів.

Ухвала надсилається заявникові в електронній формі до електронного кабінету.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали.

Суддя Інна КОВАЛЕНКО