Справа №461/3749/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2024 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Романюка В.Ф.

з участю:

секретаря судового засідання Салика С.М.

представника відповідача ГУ ПФ України в Львівській області Шкіля О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління пенсійного фонду України в Львівській області (адреса: 79012, м.Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ), Державної казначейської служби України (адреса: 01601, м.Київ-14, ) про стягнення спадщини у вигляді неоотриманої пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить суд: стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 20 000 грн. (двадцять тисяч гривень) у відшкодування моральної шкоди, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку України.

В обгрунтування поданого позову покликається на те, що ОСОБА_1 - є пенсіонером MO України, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Львівській області має статус інваліда війни 3 групи та отримує пенсію по вислузі років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі Закон №2262 XII) в розмірі 76% від розміру грошового забезпечення, що не заперечується сторонами в справі. Також позивач має статус інваліда війни 3 групи, що підтверджується посвідченням особи з інвалідністю в наслідок війни 3 групи серії НОМЕР_2 , виданому «04» січня 2016р, термін дії безтерміново.

У зв`язку з протиправними діями відповідача щодо обрахунку пенсії позивачу потребувалося неодноразово судитися за право належного перерахунку.

Так рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2022 року в справі №380/5452/22 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, задоволено частково:

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб при здійсненні перерахунку за вислугу років з 01.04.2019.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01.04.2019, без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 76% сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат.

На виконання вказаного рішення суду відповідачем - Головним управлінням нарахована заборгованість з пенсійних виплат у розмірі 552459,31 грн., яка до теперішнього часу залишається невиплаченою, про що повідомив відповідач за запит позивача у листі від 12.03.2024 №7092-7156/Т-55/8-1300/24

В наслідок протиправних дій відповідача завданих не здійсненням своєчасного перерахунку і невиплати в перерахованому (збільшеному) вигляді пенсії позивача та тривалим зволіканням у виконанні свого обов`язку своєчасно виплачувати пенсію у належному рівні, що вже підтверджено вказаними вище рішенням суду, що набуло законної сили і яке залишається до теперішнього часу з дати набрання законної сили - 27.04.2022 року (майже 2 роки) не виконаним в частині виплати заборгованості з пенсійних виплат, позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, порушенні його життєвих планів, оскільки він через інвалідність отриману в наслідок війни, відноситься до осіб з найбільш соціально вразливими потребами, тому йому необхідно докладати додаткових зусиль для організації свого життя через погіршення стану здоров`я, нервових розладах та перевтомленні, а відтак він потребую додаткового лікування та для підтримання здоров`я на належному рівні позивачу потрібно докладати додаткових коштів.

На думку позивача, у зв`язку з неправомірними діями Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області йому завдано моральної шкоди, відшкодування якої треба здійснити з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку.

Ухвалою суду від 08 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін у справі.

21 травня 2024 року від позивача ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, відповідно до яких просить суд позові вимоги задоволити, оскільки є доведений факт порушення відповідачем пенсійних прав позивача.

29 травня 2024 року від відповідача ГУ ПФУ у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні позову.

10 червня 2024 року від відповідача державної казначейської служби надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволені позову.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, оскільки відповідно до позовної заяви просить суд проводити розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача ГУ ПФ України в Львівській області Шкіль О.М. у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце проведення судового засідання, що стверджується матеріалами справи.

Заслухавши пояснення представника відповідача ГУ ПФ України в Львівській області Шкіля О.М., дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд встановив, що ОСОБА_1 - є пенсіонером MO України, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Львівській області має статус інваліда війни 3 групи та отримує пенсію по вислузі років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі Закон №2262 XII) в розмірі 76% від розміру грошового забезпечення, що не заперечується сторонами в справі. Також позивач має статус інваліда війни 3 групи, що підтверджується посвідченням особи з інвалідністю в наслідок війни 3 групи серії НОМЕР_2 , виданому «04» січня 2016р, термін дії безтерміново.

У зв`язку з протиправними діями відповідача щодо обрахунку пенсії позивачу потребувалося неодноразово судитися за право належного перерахунку.

Так, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2022 року в справі №380/5452/22 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, задоволено частково:

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб при здійсненні перерахунку за вислугу років з 01.04.2019.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01.04.2019, без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 76% сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат.

На виконання вказаного рішення суду відповідачем - Головним управлінням нарахована заборгованість з пенсійних виплат у розмірі 552459,31 грн., яка до теперішнього часу залишається невиплаченою, про що повідомив відповідач за запит позивача у листі від 12.03.2024 №7092-7156/Т-55/8-1300/24

В наслідок протиправних дій відповідача завданих не здійсненням своєчасного перерахунку і невиплати в перерахованому (збільшеному) вигляді пенсії позивача та тривалим зволіканням у виконанні свого обов`язку своєчасно виплачувати пенсію у належному рівні, що вже підтверджено вказаними вище рішенням суду, що набуло законної сили і яке залишається до теперішнього часу з дати набрання законної сили - 27.04.2022 року (майже 2 роки) не виконаним в частині виплати заборгованості з пенсійних виплат, позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, порушенні його життєвих планів, оскільки він через інвалідність отриману в наслідок війни, відноситься до осіб з найбільш соціально вразливими потребами, тому йому необхідно докладати додаткових зусиль для організації свого життя через погіршення стану здоров`я, нервових розладах та перевтомленні, а відтак він потребую додаткового лікування та для підтримання здоров`я на належному рівні позивачу потрібно докладати додаткових коштів.

Відповідно до частин першої третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

При визначенні розміру компенсації моральної шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Право на судовий захист гарантується Конституцією України (статті 8, 56, 129-1), міжнародними договорами України і включає, у тому числі, і право на виконання судового рішення у розумний строк, яке реалізується за допомогою створення державою умов і забезпечення виконання судового рішення у визначеному законом порядку (стаття 129-1 Конституції України, пункт перший статті 6 Конвенції).

Конституція України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Ці положення також відображені у статтях 1, 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», із уточненням щодо кола осіб, а саме: судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об`єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України.

З урахуванням комплексного аналізу статей 3, 15, 16, 23, 1167 ЦК України компенсація за порушення права на виконання судового рішення у розумний строк як захід відповідальності держави має на меті відшкодування заподіяної немайнової шкоди фактом порушення процедурних умов, що забезпечують реалізацію цього права упродовж розумного строку, незалежно від наявності чи відсутності вини органів, на які покладено обов`язок щодо виконання судових актів, інших державних органів та їх посадових осіб, хоча законом у цьому випадку передбачена умисна форма вини особи, що завдала моральної шкоди.

Розглядаючи вимоги про компенсацію, суд встановлює факт порушення права на виконання судового рішення в розумний строк, виходячи зі змісту судових актів та інших матеріалів справи з урахуванням правової та фактичної складності справи, поведінки заявника, ефективності та достатності дій суду або судді, що здійснюються з метою своєчасного розгляду справи, ефективності та достатності дій органів, організацій або посадових осіб, на які покладено обов`язок щодо виконання судових актів, характер дій та діяльності, спрямованих на своєчасне виконання судового акта, загальної тривалості провадження у справі і виконання судового акта.

Оскільки сам факт порушення права на виконання судового акта в розумний строк свідчить про заподіяну немайнову шкоду (порушення права на судовий захист), а її відшкодування не залежить від вини органу або посадової особи. Особа, яка звернулася із заявою про компенсацію, не повинна доводити наявність цієї шкоди. Встановлення факту порушення права на виконання судового акта (рішення) в розумний строк є підставою для присудження компенсації.

Дії органів, організацій або посадових осіб, на яких покладено обов`язки з виконання судового акта, визнаються достатніми й ефективними, якщо вони здійснюються з метою своєчасного виконання такого акта. При цьому необхідно враховувати, зокрема, своєчасність видачі належним чином оформленого виконавчого документа, направлення його судом або стягувачем до органу, організації або посадовій особі, на яких покладено обов`язки щодо виконання судових актів, а також з`ясовувати, чи не викликана затримка у видачі або направленні виконавчого документа поведінкою заявника, наприклад шляхом ненадання ним реквізитів банківського рахунка.

Не можуть розглядатися як підстава, яка виправдовує порушення розумних строків виконання судового акта, обставини, пов`язані з організацією роботи органів і посадових осіб, які виконують судові акти.

Суд вважає доведеним, що внаслідок порушення відповідачем пенсійних прав позивача, останньому завдано значних душевних страждань. Враховуючи зухвалий характер і тривалість вчиненого правопорушення, що полягало у невиконанні рішення суду, а також глибину завданих позивачеві душевних страждань, при цьому виходячи із засад розумності та виваженості, колегія суддів вважає достатньою сатисфакцію відшкодування моральної шкоди стягнення на користь позивача 1000,00 грн.

Проблема невиконання остаточних рішень проти держави розглядалась у пілотному рішенні Європейського суду з прав людини проти України у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (рішення від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04), а також у ряді інших справ проти України, які також розглядались на основі усталеної практики Європейського суду з прав людини з цього питання. У п. 53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 18966/02; у справі «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року, заява № 67534/01; у справі «Дубенко проти України» від 11 січня 2005 року, заява № 74221/01; у справі «Козачек проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 29508/04).

Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України» (Shmalko v. Ukraine), № 60750/00, п.44 від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному і вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» від 26 квітня 2005 року, заява № 29439/02; у справі «Крищук проти України» від 19 лютого 2009 року, заява № 1811/06).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи питання наявності ефективних засобів юридичного захисту щодо скарг на тривале невиконання судових рішень, наголосив, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту 1 ст.1 Протоколу № 1 (п. 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 18966/02).

Забезпечення адекватного та достатнього відшкодування за невиконання або несвоєчасне виконання рішень національних судів є прямим обов`язком держави. При цьому держава, запровадивши компенсаторний засіб юридичного захисту, має подбати про те, щоб такий засіб не вважався неефективним.

Суд звертає увагу на те, що відповідач належить до суб`єктів, які завдають шкоду, характер правовідносин свідчить про те, що права позивача фізичної особи порушені протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Статтею 170 Цивільного кодексу України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

У таких випадках державу представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15 квітня 2015 року, зокрема, визначено, що Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Державна казначейська служба України (Казначейство України), в тому числі, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відтак заявлений позов підлягає частковому задоволенню у розмірі визначеному судом.

Керуючись ст.ст. 4, 23, 1167, 1174 ЦК України, ст.ст.81, 258, 259, 263-265, 351-355 ЦПК України, Конституцією України, суд, -

У Х В А Л И В:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління пенсійного фонду України в Львівській області (адреса: 79012, м.Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ), Державної казначейської служби України (адреса: 01601, м.Київ-14, ) про стягнення спадщини у вигляді неоотриманої пенсії, задоволити частково.

Стягнути з Головного управління пенсійного фонду України в Львівській області (адреса: 79012, м.Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, код ЄДРПОУ: 13814885) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 01 серпня 2024 року.

Головуючий суддя: Романюк В. Ф.