Провадження № 2-з/752/225/24
У Х В А Л А

Іменем України

08 серпня 2024 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча Кампанія "Атмосфера", про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча Кампанія "Атмосфера" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути із останньої 77 819,90 грн. заборгованості за житлово-комунальні послуги та 3 028,00 грн. судового збору.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Слободянюк А.В.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року провадження у справі відкрито в спрощеному позовному провадженні, без повідомлення сторін.

В ході розгляду справи представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

Свою заяву представник позивача обґрунтовує тим, що спір має майновий характер, відповідачем у справі є громадянка Азербайджану, яка на даний час проживає в Литві. А також у позивача наявна інформація про те, що відповідач має намір продати квартиру, про що є оголошення на сайті.

Дослідивши матеріали заяви, справи, суд вважає, що заява представника позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову (п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існує спір щодо несплати наданих житлово-комунальних послуг, що є вимогою майнового характеру.

Метою забезпечення позову є забезпечення виконання судового рішення.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб в зв`язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

В своїй заяві про забезпечення позову, представник позивача посилається на загальні обставини щодо необхідності забезпечення позову, а саме на те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вказуючи, що відповідач має намір відчужити належу їй квартиру, про що свідчить оголошення на сайті:www.olx.ua. Разом з тим, переконливих доказів, що наданий позивачем скріншот оголошення про продаж квартири за адресою: АДРЕСА_2 , стосується продажу саме квартири відповідачки представником позивача суду не надано.

Крім того, частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Так, з урахуванням зазначених положень статті, вбачаються, що позивачем в даному випадку заявлено вимоги забезпечення позову, які не є співмірними із позовними вимогами, адже позивач просить накласти арешт на належне відповідачу нерухоме майно - квартиру у м. Києві загальною площею 100,3 кв.м., при тому, що ціна позову про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги складає 77 819,90 грн.

Таким чином, вимоги заяви про забезпечення позову вочевидь є неспівмірними із вимогами позову та неспівмірними по відношенню до негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову поряд з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча Кампанія "Атмосфера", про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча Кампанія "Атмосфера" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 260, 353 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча Кампанія "Атмосфера", про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча Кампанія "Атмосфера" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.В. Слободянюк