Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1153/24
Провадження № 2/553/864/2024
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2024 року м.Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді Високих М.С., за участі секретаря судового засідання Рябоконя Є.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 ; третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Адвокат Цокало Т.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду із згаданим позовом до відповідача, в якому прохає позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що сторони мають спільного неповнолітнього сина ОСОБА_5 , який після розірвання шлюбу проживає з батьком. Мати дитини з 2017 року участі у вихованні та навчанні дитини не бере, не цікавиться його життям, не відвідує навчальний заклад де вчиться дитина. ОСОБА_4 проживає окремо, стосунків з сином не підтримує, не виявляє батьківської уваги та турботи. Відповідачка не займається вихованням дитини, не цікавиться життям сина, не виконує батьківських обов`язків, не має наміру бачитись з ним, не цікавиться його станом здоров`ям та навчанням.Батьківські обов`язки стосовно дитини - виконує лише його батько. Зазначені вище факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків.

За ухвалою суду від 11.04.2024 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.

27.06.2024 відповідач ОСОБА_4 подала до суду заяву, в якій зазначила, що не утримує та не має наміру утримувати ОСОБА_6 , 2008 р.н. не має наміру його виховувати, займатись його фізичним розвитком, оскільки він проживає в Польщі, і цим займається його батько з 2017. Визнає позовні вимоги, в повному обсязі усвідомлюючи наслідки цього рішення.

01.08.2024 до суду надійшов висновок виконавчого комітету Подільської районної в м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду 01.08.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали повністю, посилаючись на викладені у позові обставини. Позивав зазначив, що ще під час перебування у шлюбі фактично вихованням обох спільних синів, один з яких наразі повнолітній, займався він, мати тісного зв`язку з синами не мала. Після розірвання шлюбу сини залишились проживати з ним, а мати стала проживати окремо. Зараз їх неповнолітній син ОСОБА_5 навчається у Польщі, оскільки мати дитини не цікавиться його життям, не має бажання проживати разом із ним, дитині було призначено тимчасового опікуна, оскільки батько залишається на території України. За навчання дитини повністю сплачує він, також він самостійно несе всі витрати з утримання дитини, забезпечення всім необхідним.

Відповідач подала до суду заяву, в якій просила подальший розгляд справи проводити без її участі, щодо позову не заперечувала.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову заперечень не мала та прохала врахувати висновок наданий виконавчим комітетом Подільської районної в м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача у відношенні сина ОСОБА_5 .

Суд, з`ясувавши позиції учасників справи, встановивши фактичні обставини, дослідивши матеріали та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.7 та ч.8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ст.ст.18,27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч.1ст.9 Конвенції про права дитини).

Отже, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. При цьому, права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 17.05.2017 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано.

Згідно довідки №141/23/24 професійно-технічного навчального закладу №1 у Слупську від 09.01.2024, завіреною ОСОБА_7 , присяжним перекладачем української мови, внесеною до списку присяжних перекладачів Міністерства юстиції Польщі за номером ТР/102/23, ОСОБА_5 , (Пересел: НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , є учнем цього навчального закладу, і у 2023/2024 навчальному році ходить до 1А класу, спеціальність: Технік харчування і гастрономічних послуг. Закінчення школи відповідно до програми навчання: 31.08.2028. Переклад довідки внесено до реєстру за №62/2024, місто Варшава, 10.01.2024.

Згідно довідки №152/23/24 професійно-технічного навчального закладу №1 у Слупську від 25.01.2024, оплата за навчання становить 150 злотих за семестр, тобто 300 злотих за навчальний рік. За навчання сина сплачує позивач.

Згідно рішення районного суду у Слупську III Відділ у справах сім`ї та неповнолітніх від 04.07.2023, номер справи III Nsm703/23, ОСОБА_5 , було встановлено тимчасового опікуна - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (номер закордонного паспорта НОМЕР_3 ), яка виступає представником та наглядає за малолітньою особою та її майном, яке завірене присяжним перекладачем української мови ОСОБА_7 , внесеною до списку присяжних перекладачів Міністерства юстиції Польщі за номером ТР/102/23. Переклад рішення внесено до реєстру за №61/2024, місто Варшава, 10.01.2024.

Як пояснив позивач, 01.09.2023 він відкрив картковий рахунок на своє ім`я в AT «Кредобанк» з метою утримання дитини в Польщі, на який вносить грошові кошти, а син має змогу використовувати ці кошти з метою задоволення побутових потреб, харчування тощо.

Зазначені позивачем обставини об`єктивно узгоджуються із змістом наданої виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 , згідно з якою фінансові операції за рахунком здійснюються у польських злотих.

Під час з`ясування думки дитини в судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що після розірвання шлюбу між батьками, він проживає з батьком. Мати не цікавиться його життям, успіхами у навчанні, не проявляє батьківської турботи. Вже дев`ять місяців він навчається у Польщі, мати обізнана про це, проте ніколи не навідувала його, матеріально не допомагала, за цей час лише двічі зателефонувала. Вказав, що усвідомлює характер спору та вважає доцільним позбавлення матері батьківських прав.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ст.150 СК України.)

Згідно із ч.2, ч.4 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Суд вказує, що у відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

За змістом ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість.

Як встановлено в ході розгляду справи, відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками по відношенню до дитини, не проявляючи до сина батьківської турботи, не спілкується та не опікується ним, хоча має таку можливість, матеріальної підтримки не надає.

З огляду на досліджені докази, суд вважає, що відповідачка за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, без поважних причин залишивши її без уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною а поведінка відповідача відносно сина є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками.

Зазначені фактори суд розцінює як умисне ухилення відповідачем від виховання дитини, що є підставою для позбавлення її батьківських прав у відношенні до сина. Таким чином суд вважає позов ОСОБА_1 обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі.

Між тим, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.263-265, 280-282, 352-354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Цивільний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 6 ст.164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Полтави шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідач:ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .
Третя особа:Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради, , адреса: 36005, м.Полтава, вул. Гайового, 3.

Суддя

Ленінського районного суду м.Полтави М.С. Високих

Повне судове рішення складено 16.08.2024.