ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6506/24 Справа № 185/200/13- ц Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Ястребової Є.Б. на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2024 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про поворот виконання рішення суду від 06 серпня 2013 року по цивільній справі № 185/200/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів за розпискою, -

В С Т А Н О В И В:

19.03.2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про поворот виконання заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2013 року у цивільній справі № 185/200/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів за розпискою.

В обґрунтування посилався на те що заочним рішенням від 06 серпня 2013 року по справі № 180/200/13-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за розпискою в сумі 58 368 грн. заборгованість з урахуванням індексу інфляції в сумі 8 676, 02 грн.; три відсотки річних в сумі 5411, 43 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 724, 55 грн., а всього 72 455, 45 грн.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду від 26 вересня 2018 року заочне рішення було скасовано.

Рішенням Павлоградського міськрайоннного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача борг в розмірі 77 386, 24 грн., з яких: 40 368 грн. основного боргу; 19 637 проценти від суми позики; 3 736, 29 грн. - 3% річних від прострочення виконання зобов`язання; 13 644,34 грн. інфляційні витрати.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 суми боргу за розпискою та судових витрат скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Ухвалою Верховного суду від 18 травня 2020 року у даній справі відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою відмовлено.

Крім того на виконання у ВДВС ПМУЮ перебувало виконавче провадження з виконання заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду від 06 серпня 2013 року, яким з нього було стягнуто 72 455,45 грн. В межах даного виконавчого провадження належну йому 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , було передано стягувачу на підставі акта про передачу майна в рахунок погашення боргу, оскільки торги з його реалізації не відбулися. На підставі даного акту приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Іщиком М.В. 17 грудня 2015 року було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. В той же день запис про право власності за Усіком на

частину квартири АДРЕСА_2 було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження по виконанню заочного рішення суду від 06 серпня 2013 року, яке було скасовано 26 вересня 2018 року, та в подальшому у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено, набув право власності на належне заявникові майно на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано.

Просив допустити поворот виконання рішення суду. Крім того, просив поновити йому строк для звернення до суду із заявою про поворот виконання рішення, посилаючись на те, що зазначену заяву він міг подати до суду до 26 березня 2021 року, однак через обмеження запровадженні через коронавірусну хворобу не зміг своєчасно це зробити, посилаючись на прикінцеві положення ЦПК України, зазначає що строки звернення до суду продовжені на період дії карантину. Отже з 12 березня 2020 року строк звернення із заявою про поворот виконання рішення було продовжено на час дії карантину. Крім того з 27 лютого 2022 року і по теперішній час заявник перебуває на військовій службі за мобілізацією в лавах Збройних Сил України та є учасником бойових дій.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2024 року заяву задоволено. Поновлено ОСОБА_2 строк на звернення до суду із заявою про поворот виконання рішення суду від 06 серпня 2013 року.

Допущено поворот виконання заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2013 року.

В порядку повороту виконання заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2013 року у справі № 185/200/13-ц :

- визнано недійсним та скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 17 грудня 2015 року, реєстровий № 1406, яке видане приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Іщиком М.В. на ім`я ОСОБА_1 щодо права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ;

- скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон об`єктів нерухомого майна запис про право власності № 12592614 від 17.12.2015 року щодо реєстрації права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ;

- витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 нерухоме майно - 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;

- внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та відмовити в поновленні строку на апеляційне оскарження.

Суд першої інстанції поновив ОСОБА_2 строк на звернення до суду із заявою, посилаючись на норму Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID19)».

В своїй ухвалі суд не дослідив повністю обставини справи та постановив ухвалу, в якій посилався тільки на факт введення карантину, а не на поважність пропуску строку та причини, зумовлені обмеженнями.

Постановою від 18 січня 2022 року Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 370/522/16-ц вказано, що: «Тобто сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій.» Так, у постанові від 08 грудня 2022 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 990/102/22, пунктом 44 вказано, що: «Таким чином, поновлення пропущеного процесуального строку здійснюється судом, якщо такий пропуск чи неможливість вчинення відповідної процесуальної дії зумовлено саме обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Для поновлення строку недостатньо лише посилання на наявність таких обмежень. Необхідним є наведення конкретних обставин та надання скаржником відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації ним своїх прав.» Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», пункт 2 прикінцевих та перехідних положень вказує, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Так як даний Закон був прийнятим 18 червня 2020 року та набрав чинності 17 липня 2020 року, то 20-денний строк на продовження процесуальних строків закінчився ще 06 серпня 2020 року.

Оскільки заява про поворот виконання рішення була подана ОСОБА_2 19 березня 2024 року, то є абсолютно всі підстави вважати, що процесуальний строк звернення до суду пропущений. Також є неприпустимим постановлення ухвали без наведення конкретних обставин, надання доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації ним своїх прав.

Суд взяв до уваги Указ Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 6 від 27.02.2022 року, за яким молодший сержант ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 на посаді командира 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти з 27.02.2022 року по т.п.ч. Проте, з моменту введення воєнного стану в Україні до моменту подачі заяви від 19 березня 2024 року про поворот виконання рішення суду, минуло більше двох років. Посилання заявника на факт перебування його на військовій службі за мобілізацією і неможливість подати таку заяву раніше, повинно породжувати зміну його становища, завдяки якому виникло право на поновлення пропущеного процесуального строку. Але, ОСОБА_2 не порушує питання зміни його становища, завдяки чому в нього виникло право на поновлення пропущеного процесуального строку та немає вказівки на неможливість цього зробити раніше при цьому всьому, що воєнний стан продовжується. Через що, суд прийшов передчасно до висновку поновлення строку на звернення до суду, не мотивував їх належним чином, та не врахував всі обставини в сукупності.

Так, постановою від 11 серпня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 199/8478/21 дійшов висновку: «Запровадження воєнного стану може бути підставою, яка відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України повинна враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такими обставинами. Разом з тим, якщо процесуальний строк був пропущений до початку війни, питання про його поновлення повинно вирішуватися з врахуванням причин, з яких строк був пропущений, та тривалості пропуску строку до запровадження воєнного стану.» При цьому, жодним чином воєнний стан не був пов`язаний з закінченням строку на подання заяви про поворот рішення суду, що сплив 27 березня 2021 року, тобто через один рік від винесення постанови від 26 березня 2020 року Дніпровського апеляційного суду, якою апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання, проведене в режимі відеоконференції, з`явилися представник ОСОБА_1 -адвокат Ястребова Є.Б. та представник ОСОБА_2 - адвокат Мелешко І.В..

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Поновлюючи строк для звернення з заявою, суд першої інстанції виходив із того,що через обмеження, запровадженні через коронавірусну хворобу (COVID-19) строки звернення до суду продовжені на період дії карантину. Отже з 12 березня 2020 року строк звернення із заявою про поворот виконання рішення було продовжено на час дії карантину, що є поважною причиною. Крім того з 27 лютого 2022 року і по теперішній час заявник перебуває на військовій службі за мобілізацією в лавах Збройних Сил України та є учасником бойових дій, що є поважними причинами та підставою для поновлення строку.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам процесуального права.

Поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим судовим рішенням.

Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Він можливий лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року№ 13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням військової частини щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 року Конституції України вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Таким чином, поворот виконання рішення є способом захисту майнових прав сторони, який не може бути застосований у справах, де предметом спору є немайнові права.

Крім того, поворот виконання рішення можливий за будь-якими справами, але за наявності таких умов: 1) щоб позивач отримав від відповідача в порядку виконання рішення майно чи гроші; 2) щоб виконане рішення було скасовано вищестоящим судом повністю чи змінено із задоволенням позовних вимог у меншому розмірі. В усіх інших випадках розгляд питань про повернення стягненого в порядку цивільного судочинства відбуватися не може.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року (справа №203/2612/13-ц).

Відповідно до частин першої, другої статті 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Відповідно до ч. 9 ст. 444 ЦПК України якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з ч. 6 ст. 444 ЦПК України до заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

Поворот виконання рішення полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.

Тому суди на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення мають задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнені кошти за скасованим судовим рішенням у разі відсутності обмежень, установлених законом.

З огляду на положення наведених вище статей ЦПК, за результатами повороту виконання суд зобов`язує позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнуті з нього за скасованим рішенням грошові суми, майно або його вартість.

Подібні висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 336/9595/14, від 26 травня 2022 року у справі № 405/3788/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 569/15646/16-ц

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за розпискою в загальній сумі 58 368 грн..

На виконання зазначеного судового рішення 04.10.2013 року державним виконавцем Панасенком А.Л. відкрито виконавче провадження № 40071393 та 02.04.2014 року звернуто стягнення на майно боржника. 19.11.2015 року держаним виконавцем Панасенко А.Л. винесена постанова про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. 27.11.2015 року виконавче провадження № 40071393 закінчено на підставі п. 8 ч. 1, ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку фактичним повним виконанням рішення.

17.12.2015 року приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Іщиком М.В. видано свідоцтво, яким у відповідності до ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження» на підставі акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу посвідчено, що ОСОБА_1 належить на праві власності 1/2 частка трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , оскільки майно не реалізовано /торги не відбулися і стягувач ОСОБА_1 виявив бажання залишити за собою непродане майно, що належало ОСОБА_2 . Інформацію про право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 цього ж дня внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, номер відомостей про право власності 12592614.

Після виконання судового рішення ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.09.2018 року заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2013 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою скасовано. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 року позов ОСОБА_1 задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 77 386, 24 грн. та судові витрати.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.03.2020 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 боргу за розпискою та судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою.

Ухвалою Верховного Суду від 05.05.2020 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26.03.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою відмовлено.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в даному випадку слід застосувати поворот виконання рішення, повернути сторони виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим рішенням.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про поновлення строку для звернення з заявою у зв`язку із його пропущенням з поважних причин не можуть бути прийнятими до уваги.

Згідно ч.ч.5,6,10 статті 444 ЦПК України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за розпискою. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.09.2018 року заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2013 року було скасовано.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.03.2020 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою.

Таким чином річний строк для звернення із заявою про поворот виконання рішення сплив 26 березня 2021 року, тобто через рік з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної інстанції.

Згідно частини 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущений та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду із заявою про поворот виконання рішення 19 березня 2024 року та просив поновити строк для звернення з такою заявою. В обгрунтування поважності причини пропуску строку посилався на карантинні обмеження та його мобілізацію з 27 лютого 2022 року та перебуванням до теперішнього часу у лавах ЗСУ. Обмеження, впроваджені у зв`язку з карантином та перебування в лавах ЗСУ завадило йому вчасно звернутися до суду із відповідною заявою.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України доповнено, зокрема, пунктом 3 наступного змісту: « Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Судом першої інстанції встановлено, що строк для звернення із заявою про поворот виконання рішення спливав 26 березня 2021 року.

Однак з 12 березня 2020 року Кабінет Міністрів України запровадив карантин в Україні, який неодноразово було продовжено та діяв до 30 червня 2023 року та яким було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Карантин було встановлено на всій території України саме з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є особою, яка належить до учасників бойових дій згідно п.19 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Приймав участь у бойових діях в зоні АТО в період 2015 року.

Крім того, на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 6 від 27.02.2022 року молодший сержант ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти з 27.02.2022 року по т.п.ч. За поясненнями представника ОСОБА_2 останній з військовою частиною часто змінюють дислокацію для виконання завдань.

Підставою для поновлення процесуального строку також можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Суд першої інстанції при поновленні процесуального строку правильно прийняв до уваги ту обставину, що на всій території України було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, та введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина, в період з 12.03.2020 року до 30 червня 2023 року. Крім того внаслідок запровадження воєнного стану 27.02.2022 року ОСОБА_2 було мобілізовано та він перебуває на військовій службі, що об`єктивно унеможливило своєчасне його звернення до суду із заявою про поворот виконання рішення протягом установленого законом строку. Суд першої інстанції обґрунтовано визнав такі обставини поважними та такими, що є підставою для поновлення строку.

У низці рішень Європейського Суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті справи.

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для поновлення ОСОБА_2 строку на подання заяви про поворот виконання рішення суду, оскільки запровадження в Україні карантинних обмежувальних заходів з метою запобіганню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також його перебування в лавах ЗСУ для захисту держави від вторгнення ворога беззаперечно ускладнило реалізацію права ОСОБА_2 на подання зазначеної заяви у встановлені законом строки.

Інакший підхід на думку колегії суддів був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватися як обмеження особи у доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених обставин ухвала суду першої інстанції винесена відповідно до норм процесуального права, підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статями 368,375,382,384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Ястребової Є.Б. залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Судді: