П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 серпня 2024 року місто Київ

справа № 370/922/23

провадження № 22-ц/824/10020/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Макарівська селищна рада Київської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Макарівської селищної ради

на рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Косенко А.В.,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, в якому просили визначити їм додатковий строк терміном один місяць, достатній для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати, ОСОБА_3 , яка постійно проживала та була зареєстрована у АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 3,056 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована у с. Людвинівка.

Відповідно до заповіту ОСОБА_3 , що посвідчений секретарем Людвинівської сільської ради 02.08.2017 та зареєстрований у реєстрі за № 21, мати заповіла все своє майно позивачам у справі у рівних частинах кожному, таким чином спадкування відбувається за заповітом. Позивачі являються єдиними спадкоємцями першої черги щодо майна померлої ОСОБА_3 , оскільки являються дітьми померлої.

У квітні 2023 року позивачі звернулися до приватної нотаріальної контори для подачі заяв про прийняття спадщини та відкриття спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_3 , однак їм було відмовлено через пропуск шестимісячного строку.

Основною причиною та обставиною пропуску строку звернення до нотаріуса стало віроломне та раптове вторгнення російських окупантів в Україну 24.02.2022. Власне смт. Макарів та прилеглі до нього території були тривалий час окуповані або взяті в облогу ворожим військом, що змусило жителів вказаних територій терміново залишати власний дім та евакуйовуватися у інші безпечні місця, в тому числі і за кордон.

Особисто позивачі з іншими членами своїх родин також змушені були покидати дім і тривалий час перебували в евакуації на території Польської Республіки. Після повернення в Україну тривалий час продовжувалися і надалі існують поважні причини та перешкоди - повітряні атаки ворога та тривоги, коли припиняється робота установ і організацій, періодичне відключення електроенергії.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 12.02.2024 визначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 додатковий строк терміном один місяць, з моменту набранням рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Макарівська селищна рада подала апеляційну скаргу, в який просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Матеріали позовної заяви доказів перетину позивачами державного кордону не містять.

Макарівський районний суд всупереч наявним доказам у справі, а також, незважаючи а грубе порушення норм процесуального законодавства щодо введення суду в оману, задовольнив позовні вимоги. Крім того, смт. Макарів та прилеглі території були деокуповані ще на початку квітня 2022 року, тобто, починаючи з цього моменту позивачі могли звернутися з заявою про прийняття спадщини.

Також позивачі мали можливість звернутися до нотаріальної контори, направивши відповідного листа засобами поштового зв`язку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів адвокат Цурка Н.О. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Судове засідання проводилось в режимі відеоконференції.

Представник відповідача ОСОБА_4 просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник позивачів адвокат Цурка Н. О. проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла спадкодавець ОСОБА_3 , яка була матір`ю позивачів. Даний факт підтверджується копіями наступних документів, які містяться в матеріалах справи: свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 02.11.2021 (а.с.9), свідоцтвом про народження позивача ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 09.10.1948 (а.с.07), свідоцтвом про народження позивача ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 23.07.1970 (а.с.08), а також свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 від 08.06.1974 (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_3 , відкрилась спадщина, зокрема на земельну ділянку з кадастровим номером :02:013:0016 площею 3,056 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована у с. Людвинівка, що підтверджується свідоцтвом про прийняття спадщини за законом від 27.01.2018 серії НМХ 647060 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №111939255 від 27.01.2018 (а.с.11-12).

Як убачається з довідки №198 від 03.08.2022 Макарівської селищної ради, ОСОБА_3 , 1936 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; за вказаною адресою разом з нею ніхто не проживав та не був зареєстрований. (а.с.13).

Позивачі належать до спадкоємців першої черги за заповітом після смерті матері ОСОБА_3

11.04.2023 позивачі звернулись до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, проте їм було у цьому відмовлено у зв`язку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини, що підтверджується листом приватного нотаріуса Бучанського нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П. від 14.04.2023 (а.с.14).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилась 30.10.2021, отже строк для прийняття спадщини після її смерті спливав 30.04.2022, який позивачі пропустили, зокрема по причині вторгнення 24.02.2022 російської армії в Україну. Вказана обставина є загальновідомою та не потребує доведення. У зв`язку з наведеним позивачі змушені були покинути місце свого проживання та евакуйовуватись по поверненню позивачі одразу звернулися до нотаріуса.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.ст. 1216, 1217 ЦК України).

За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За загальним правилом положення про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

За правилами ч.1ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України).

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Такий правовий висновок узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду України від 23.08. 2017 № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17.10.2019 у справі № 766/14595/16, від 30.01.2020 у справі № 487/2375/18, від 31.01.2020 у справі № 450/1383/18.

Строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті1270,1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (ч. 2 ст. 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (ч.3 ст. 1272 ЦК України)

Вказане вище відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 25.01.2023 року у справі № 676/47/21.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачі звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 11.04.2023, тобто з пропуском встановленого 6-місячного строку. У позовній заяві, поданій до суду першої інстанції їхнім представником - адвокатом Живаго А.В. щодо основних причин пропуску строку для подання згаданої заяви, стало повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України, зокрема воєнні дії та окупація смт. Макарів, що змусило їх евакуюватись у більш безпечні регіони України, в тому числі і на територію Польської Республіки.

Апеляційна скарга відповідача зокрема аргументована відсутністю у рішенні оцінки суду першої інстанції листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 11.12.2023 № 91/60987/18/23, де зазначено, що відомостей перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 24.02.2022 по 11.12.2023 в базі даних не виявлено, а відтак така причина пропуску 6-місячного строку для звернення із заявою про прийняття спадщини спростовується наданими прикордонною службою відомостями.

На підтвердження обґрунтування причини пропуску строку перебування позивачів за межами України до позовної заяви не надано належних доказів перетину кордону та відсутність вказаного факту підтверджується листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 11.12.2023 № 91/60987/18/23 (а.с. 64). Проте, у відзиві на апеляційну скаргу, представник позивачів у суді апеляційної інстанції адвокат Цурка Н.О. зазначила, що позивачами не було узгоджено текст позовної заяви з їхнім представником у суді першої інстанції адвокатом Живаго О.В. та жоден з них не повідомляв про факт їх від`їзду за кордон.

Враховуючи викладене, наявний у матеріалах справи лист від 11.12.2023 № 91/60987/18/23 спростовує такий аргумент, як перебування позивачів за межами України, а тому судом першої інстанції при оцінці доказів правильно не взята до уваги ця обставина, яка не виключає поважності причин пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини.

Стосовно впливу запровадження воєнного стану в України як підстави пропуску строку на прийняття спадщини з поважних причин, колегія суддів зазначає наступне.

Верховний Суд в постанові від 20.10.2021 в справі № 405/7111/19-ц (провадження № 61-10591св21) виклав правовий висновок, згідно якого при оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізації особою права на прийняття спадщини. Перший період це період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначенні додаткового строку для прийняття спадщини.

Колегія суддів звертає увагу на те, що першопричиною, яка вплинула на переїзд позивачів, стало повномасштабне вторгнення російських військ на територію України, безпосередньо у смт. Макарів та прилеглі території - місце знаходження спадкового майна. Даний факт є загальновідомим та не потребує доказування.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна передусім стосуватися періоду часу від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом згаданого шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Верховний Суд у своїх висновках наголошує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти, як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Визначеними ч. 5, 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства, яким мають відповідати як цивільні права, так і цивільні інтереси, є: судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК України ).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до ч. 3 ст. 1277 Цивільного кодексу України спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Спадкове майно знаходиться у АДРЕСА_1 . Територіальною громадою за місцем відкриття спадщини є Макарівська селищна рада.

Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

Правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.12.2023 у справі № 548/2415/21.

Такий висновок є сталим та узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 13.03.2020 у справі № 314/2550/17.

Оскільки, матеріали справи не містять доказів визнання у судовому порядку спадкового майна ОСОБА_3 відумерлим, перехід його у власність Макарівської селищної громади не відбувся, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються дітьми померлої, тобто у розумінні спадкового законодавства - єдині спадкоємці першої черги за законом та єдині спадкоємці за заповітом, враховуючи введення на території України з 24.02.022 і по сьогоднішній день режиму воєнного стану, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що призвів до складних соціальних, побутових та економічних умов життя, пріоритет захисту особи та її прав, виходячи з конкретної ситуації, колегія суддів дійшла до висновку про визнання обставин пропущення строку на звернення із заявою про прийняття спадщини позивачами такими, що пропущені з поважних причин.

При цьому, колегією суддів враховано, що земельною ділянкою, яку заповіла своїм дітям ОСОБА_3 , належала сім`ї ОСОБА_5 з 2001 року.

Так, згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 27 січня 2018 року державним нотаріусом Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області, ОСОБА_3 (матір позивачів) набула у власність спірну земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом, складеним її чоловіком ОСОБА_6 (батьком позивачів).

Як убачається із свідоцтва земельна ділянка площею 3,0560 га, яка розташована на території Людвинівської сільської ради належала ОСОБА_6 (батьку позивачів) на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 240373, виданого Людвинівською сільською радою Макарівського району Київської області 3 квітня 2001 року на підставі рішення XIV сесії XXIII скликання Людвинівської сільської ради від 27 лютого 2001 року.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, дійшов правильного висновку про те, що обставини пропуску позивачами шестимісячного строку на звернення з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті їхньої матері були пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для них, як спадкоємців.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Макарівської селищної ради залишити без задоволення.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова складена 13 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус