ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року

м. Харків

справа № 638/3599/24

провадження № 22-ц/818/2393/24

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство «Сенс Банк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2024 року у складі судді Агапова Р.О.,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року АТ «Сенс Банк» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 384 954,58 грн за кредитним договором №501342013, у тому числі: - 37 275,13 грн простроченої заборгованості за кредитом; - 233 280,11 грн строкової заборгованості за кредитом; -114 399,34 грн заборгованості по відсотках.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.03.2021 АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 уклали угоду про надання споживчого кредиту №501304246, відповідно до умов якої позивач зобов`язався надати відповідачеві кредит, а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених договором. Умовами договору передбачено, зо у випадку невиконання позичальником умов договору, останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації. У порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого у відповідача утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 384 954,58грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2024 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» 37 275,13 грн простроченої заборгованості за кредитом, 114 399,34 грн заборгованості по відсотках та 2275,12 грн - на відшкодування витрат по оплаті судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог АТ «СЕНС БАНК» - відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що в порушення умов вищевказаного кредитного договору, відповідачка належно не виконувала взятого на себе зобов`язання і своєчасно не вносила необхідні платежі. В матеріалах справи відсутні докази узгодження сторонами права банку вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, у зв`язку з чим вимога АТ «Сенс Банк» про стягнення 233 280,11 грн заборгованість за кредитом задоволенню не підлягає. Відповідно до розрахунку заборгованості відносно ОСОБА_1 , відповідачем сплачено суму кредиту у розмірі 29 444,76 грн. Станом на 21.08.2023 заборгованість за тілом кредиту становить 37 275,13грн. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає несплачена станом на 21.08.2023 сума кредиту у розмірі 37 275,13 грн та проценти за користування кредитом у сумі 114 399,34грн.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подалаапеляційну скаргу в якій просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не має документально підтвердженого перерахування або видачі грошових коштів. Позивачка не підписувала документи долучені до позовної заяви. Нарахування відсотків за користування коштами можливе лише з межах строків кредитування. Нарахування відсотків за весь час прострочення є безпідставним. Позивач безпідставно наполягає на достроковому поверненні всієї суми, вимоги про дострокове погашення боргу до відповідачки не надходило. Договір укладено від Банку неуповноваженими особами, тому є нікчемним та неукладеним. Посилається на те, що у кредитному договорі не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які п.п.3.2, 3.4 розділу 3 Правил, визнані обов`язковими. Також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Як встановлено судом, що 17.03.2021 року ОСОБА_1 підписано оферту на укладання угоди про надання кредиту № 501304246, відповідно до якої остання запропонувала Акціонерному товариству «Альфа-Банк» укласти з нею угоду про надання кредиту у сумі 300 000,00грн. з фіксованою процентною ставкою 28% річних строком на 60 місяців. Дата повернення кредиту 17.03.2026 рік.

Додатком №1 до угоди сторонами узгоджено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та орієнтовної реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг.

Також, ОСОБА_1 17.03.2021 підписано паспорт споживчого кредиту за умовами, аналогічними умовам, викладеним в оферті.

12 серпня 2022 року АТ «Альфа-Банк» змінило найменування на АТ «Сенс Банк».

На виконання взятих на себе зобов`язань, банком 17.03.2021 ОСОБА_1 було надано кредит у сумі 300 000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером №133261260 від 17.03.2021.

Разом з тим, відповідач в повній мірі взяті на себе зобов`язання зі своєчасного повернення кредитних коштів не виконала, що підтверджується випискою по особовим рахункам ОСОБА_1 за період з 17.03.2021 по 21.08.2023.

Згідно розрахунку заборгованості АТ «Сенс Банк» станом на 21.08.2023 у ОСОБА_1 утворилась заборгованість у розмірі 151 674,47 грн, у тому числі: 37 275,13 грн простроченої заборгованості за кредитом та 114 399,34 грн заборгованості по відсотках.

12.01.2024 АТ «Сенс Банк» на адресу відповідача надіслано вимогу про повернення кредиту у сумі 384 954,58 грн, яка залишилась без відповіді та задоволення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було виконано взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1 і 2ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Вищенаведеними доказами, яким суд надав належну оцінку доведено факт отримання відповідачем кредиту та наявності у неї заборгованості.

Згідно розрахунку, станом на 21.08.2023 за ОСОБА_2 виникла заборгованість за кредитним договором на загальну суму 151 674,47 коп.

Розмір відсоткової ставки був визначений при укладенні договору та погоджений відповідачем, також попередньо обумовлювався в паспорті споживчого кредиту (а.с. 4, 5 зворот).

Оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, колегія суддів вважає, що суд дійшов до обґрунтованого висновку про часткове стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

Що стосується посилання апеляційної скарги про недотримання Банком позасудової процедури врегулювання відносин шляхом направлення вимоги боржнику, то такі посилання спростовані матеріалами справи.

Також спростовані матеріалами справи і посилання апеляційної скарги про відсутність підтвердження отримання коштів відповідачкою, а саме згідно даних меморріального ордеру № 133261260, ОСОБА_1 отримала 300000,00 грн від АТ «Сенс Банк» 17.03.2021. (а.с. 12).

Доводи апелянта про наявність підстав для застосування строків позовної давності в один рік до вимоги про стягнення процентів, не грунтується на вимогах закону, оскільки зазначений спеціальний строк застосовується до вимог про сплату не неустойки, а не процентів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В супереч вимог вищезазначених процесуальних норм відповідач не надала суду першої та апеляційної інстанції доказів на підтвердження того, що вона не укладала договорі кредиту з позивачем та своєчасно та належним чином виконала умови цього договору.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374,375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук