печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2024 р. суддя Печерського районного суду м. Києва Вовк С. В., вирішуючи в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 30 березня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подав до суду заяву про виправлення описки в ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 30 березня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю.

Заява обґрунтована тим, що у вказаній ухвалі помилково написано слово розкрита, а не розглянута.

За приписами частин першої-другої статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року розкрито інформацію, яка містить банківську таємницю щодо фізичної особи ОСОБА_2 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 березня 2020 року роз`яснено, що за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року у справі № 757/27035/19-ц розкрито банківську таємницю відносно ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 76 років, а саме про:

- розмір відкритих поточних рахунків або рахунка в національній валюті України;

- розмір відкритих поточних рахунків або рахунка в іноземній валюті;

- розмір відкритих депозитних рахунків або рахунка в національній валюті України;

- розмір відкритих депозитних рахунків або рахунка в іноземній валюті;

- розмір відкритих карткових рахунків або рахунка в національній валюті України;

- розмір відкритих карткових рахунків або рахунка в іноземній валюті;

- інформацію про наявність орендованих банківських комірок або сейфів, якими користувався ОСОБА_2 .

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про виправлення описок у рішенні суду від 25 червня 2019 року з метою зазначення відомостей відповідно до частини першої статті 350 ЦПК України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2021 року заяву про виправлення описок задоволено частково. Зазначено у резолютивній частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року інформацію про особу щодо якої банк має розкрити інформацію: « ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 »; та інформацію про одержувача інформації: « ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 »; а також мету отримання інформації: «успадкування банківського вкладу після померлого діда ОСОБА_2 ». В задоволенні іншої частини заяви - відмовлено.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2021 року про виправлення описок залишено без задоволення, з підстав того, що за відповідними заявами ОСОБА_1 судом роз`яснювалось рішення суду та виправлялись описки. Одночасно суд зазначив, що рішення суду від 25 червня 2019 року з урахуванням роз`яснень та внесених виправлень відповідає вимогам статті 350 ЦПК України.

Вирішуючи чергову заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в ухвалі суду, суд враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Відповідно до принципу 2 Рекомендацій № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів цивільного судочинства, спрямованих на вдосконалення функціонування правосуддя, ухвалених Комітетом Міністрів Ради Європи на 367 засіданні заступників міністрів 28 лютого 1984 року, коли в ході судового провадження сторона поводиться недобросовісно і явно зловживає процедурою з очевидною метою затягти провадження, суд має бути наділений повноваженнями або невідкладно винести рішення по суті справи, або застосувати санкції, такі як накладення штрафу, відшкодування завданих збитків або позбавлення права на процесуальну дію; в особливих випадках суд має бути у змозі стягнути судові витрати з адвоката.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Зацікавлена особа має лише демонструвати належне виконання всіх процесуальних заходів, які її стосуються з метою запобігання затримок, і отримання доступу до заходів національного законодавства щодо скорочення проваджень (рішення у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» від 07 липня 1989 року, заява № 11681/85, § 35).

Аналогічно ЄСПЛ, застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див., ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).

За приписами пункту 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі № 36655/02 «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі № 30979/96 «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France)). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

За правилами частини першої, пункту 1 частини другої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

Судом неодноразово вирішувались заяви ОСОБА_1 про виправлення описок, а також про роз`яснення судового рішення, та зазначалось, що рішення суду від 25 червня 2019 року з урахуванням роз`яснень та внесених виправлень відповідає вимогам статті 350 ЦПК України, а відтак суд визнає зловживанням процесуальними правами повторне подання ним заяви про виправлення описок.

У частині четвертій статті 44 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства (частина перша статті 143 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 144 ЦПК України заходом процесуального примусу є попередження.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 44, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати подання ОСОБА_1 заяви про виправлення описки в ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 30 березня 2020 року - зловживанням процесуальними правами та залишити її без розгляду.

Застосувати до ОСОБА_1 захід процесуального примусу у вигляді попередження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги на ухвали суду щодо забезпечення позову до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги, їх подання не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом.

Суддя С. В. Вовк