Справа № 211/3672/24
Провадження № 2/211/1984/24
РІШЕННЯ

іменем України

13 серпня 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання - Данилової О.Д.,

позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - Касьяна М.С. , відповідачів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законним представником якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа: Міністерство оборони України, про встановлення факту перебування на утриманні загиблого батька, -

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законним представником якої є ОСОБА_3 , та ОСОБА_5 про встановлення факту перебування на утриманні загиблого батька. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вона є донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час захисту Батьківщини. Батько був одружений із відповідачем ОСОБА_3 , у шлюбі з якою в них народилася її сестра - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також у батька, після його смерті, залишився його батько - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Мачуха з батьком вже дуже давно разом і до шлюбу тривалий період мешкали однією сім`єю. З її матір`ю батько розлучився приблизно у 2013 році, коли їй було 12 років. А з 2017 року вона стала постійно мешкати у родині батька, з мачухою та сестрою, і на момент смерті батька вона також мешкала там же, хоча й мала інше місце реєстрації проживання до вересня 2023 року. У 2018 році вона здобула повну загальну середню освіту у Криворізькому технічному коледжі Національної металургійної академії, але коледж не закінчила. У період з листопада 2021 року по лютий 2022 року вона працювала, а потім почалася війна і вона залишилася без роботи. З 01.09.2023 позивач поновила навчання у коледжу, на теперішній час вона є студенткою 3 курсу. Весь цей період часу, коли вона мешкала разом із батьком та мачухою, не рахуючи часу роботи, вона постійно перебувала на його утриманні, яке було для неї єдиним та постійним джерелом існування. Коли батько служив, то у мачухи була банківська картка батька і вона за його вказівкою розпоряджалася коштами і утримувала її та сестру. З мачухою у неї склалися добрі стосунки, вона ніколи не ділила її та сестру, завжди турботливо та доброзичливо ставилася до неї, та вона і зараз їй допомагає. Після смерті батька їй було надано пенсію по втраті годувальника, відповідно до Закону України за №2262-ХІІ від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Як член сім`ї загиблого військовослужбовця, вона звернулася до Міністерства оборони України через відповідний місцевий ТРЦК та СП за отриманням одноразової грошової допомоги, відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за № 168 від 28.02.2022. Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат від 15.02.2024 за №4/д, її документи для виплати одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї військовослужбовця, було повернуто на доопрацювання для надання документів щодо підтвердження факту її перебування на утриманні батька на дату його загибелі. Тому позивач змушена звертатися до суду із даною позовною заявою, оскільки довести в інший спосіб факт її перебування на утриманні батька на дату його загибелі вона не може.

Ухвалою суду від 10.06.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

21.06.2024 представником третьої особи, Міністерства оборони України, Вологжаніною О.Д. до суду через систему «Електронний суд» скеровано пояснення у справі, відповідно до змісту якого представник заперечує проти задоволення позову. Обґрунтовуючи заперечення тим, що позивач не є непрацездатною. Разом з тим, позивач не наводить допустимих та належних доказів, які б свідчили про те, що вона знаходилась на утриманні та не мала можливості забезпечувати себе. А це перерахунок коштів, сплата аліментів, проживання за однією адресою. Зареєстровані позивач та її батько (на дату загибелі) за різними адресами. У такому випадку від встановлення юридичного факту, але в позовному провадженні, залежить виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, тому Міністерство оборони України повністю заперечує проти задоволення позову. Від встановлення юридичного факту залежить підтвердження за позивачкем певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства

29.07.2024 відповідачем ОСОБА_5 до суду подано відзив на позовну заяву.

З огляду на те, що відповідач ОСОБА_5 отримав у приміщенні суду копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками 14.06.2024, суд протокольною ухвалою від 06.08.2024 року залишив відзив без розгляду, оскільки всупереч вимог ст.178 ч.7 ЦПК України відзив подано поза межами строку, визначеному в ухвалі про відкриття провадження у справі, та відповідачем не заявлене клопотання щодо його поновлення та не надано доказів поважності пропуску строку.

У судовому засіданні 06.08.2024 позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Її представник адвокат Касьян М.С. у судовому засіданні 06.08.2024 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. 13.08.2024 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні 06.08.2024 проти позовних вимог позивача не заперечувала, будучи допитаною в якості свідка суду пояснила, що ОСОБА_1 почала жити разом з ними однією родиною по АДРЕСА_1 , з моменту як померла її матір - з 2017 року. Коли мобілізували чоловіка, ОСОБА_6 , його картки були в неї, та вона за вказівкою чоловіка витрачала його кошти на утримання родини, у тому числі на утриманні ОСОБА_1 . Вже після смерті чоловіка, вона купила будинок у свекра. Наразі ОСОБА_1 з ними не проживає, вона переїхала місяця через 2-3.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Представник Міністерства оборони України у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Вислухавши позивача ОСОБА_1 та її представника Касьяна М.С. , відповідача ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог, виходячи з таких мотивів.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, у тому числі, перебування фізичної особи на утриманні.

Встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні загиблого батька ОСОБА_6 необхідно позивачу для вирішення питання щодо реалізації права на отримання одноразової грошової виплати у зв`язку з його смертю. Таким чином, позивач скористалася своїм правом на звернення до суду з позовною заявою про встановлення факту перебування на утриманні загиблого батька та надала про це відповідні докази.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася позивач ОСОБА_1 , батьками якої вказані ОСОБА_6 та ОСОБА_9 (а.с. 9 - копія свідоцтва про народження).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 загинув (а.с. 15-18).

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказує на те, що вона після набуття повноліття, тобто з 14.08.2019, залишилась проживати без реєстрації у родині свого батька, яка складалась з батька, його дружини ОСОБА_3 та їх спільної доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22-27). В якості доказу надано копію акту з місця проживання (а.с. 13). З 07.09.2023 позивач зареєстрована за вказаною адресою (а.с. 8).

Також позивачем надано довідку з Пенсійного фонду України, форма ОК-5, в якій відображено, що позивач отримувала заробіток з листопада 2021 року по лютий 2022 року (а.с.11).

З 01.09.2023 позивач поновила навчання у коледжу на комерційній основі (а.с. 12).

Крім того, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як отримувач пенсії в разі втрати годувальника (а.с. 14).

ОСОБА_1 звернулася до Міністерства оборони України через ІНФОРМАЦІЯ_6 за отриманням одноразової грошової допомоги, відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за № 168 від 28.02.2022. Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат від 15.02.2024 за №4/д, її документи для виплати одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї військовослужбовця, було повернуто на доопрацювання для надання документів щодо підтвердження факту її перебування на утриманні батька на дату його загибелі (а.с. 28).

Так, повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Даний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі №210/343/19, постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №520/6518/17, постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №210/2422/16-ц.

При вирішенні питання щодо встановлення вказаного факту суд приймає до уваги п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення у судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст. 62 ЦПК України.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Згідно зі ст. 16-1 цього Закону право на призначення та отримання грошової допомоги мають: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Надані позивачем та досліджені судом докази в їх сукупності не надають підстав для висновку про те, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні загиблого батька ОСОБА_6 . До показів відповідача ОСОБА_3 суд відноситься критично, оскільки вони не підтверджені ніякими доказами. Нормальне відношення між мачухою та падчеркою не може беззаперечно свідчити про перебування позивача на утриманні батька. Натомість ОСОБА_1 є повнолітньою, працездатною особою, яка з 01.09.2023 є студенткою навчального закладу на контрактній основі.

Отже, з врахуванням наявних у матеріалах справи доказів відсутні підстави для висновку, що матеріальна допомога загиблого ОСОБА_6 була постійним і основним джерелом засобів до існування його повнолітньої доньки ОСОБА_1 .

Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні заявленої позовної вимоги у зв`язку з її недоведеністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 89, 293, 315, 319, 354-355 ЦПК України, суд-

ухвалив:

у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законним представником якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа: Міністерство оборони України, про встановлення факту перебування на утриманні загиблого батька - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 13 серпня 2024 р.

Суддя Д.М. Ніколенко