КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М. МИКОЛАЄВА
Справа № 488/2818/24
Провадження № 2/488/1486/24
Ухвала

Іменем України

"12" серпня 2024 р. м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду міста Миколаєва Щеглова Я.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України та держави російська федерація в особі посольства держави російська федерація в Польщі про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав внаслідок військової агресії та окупацією російською федерацією частини території України, порушенням прав на мир та правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади України в частині добросовісності, внаслідок неналежного виконання своїх позитивних обов`язків, -

ВСТАНОВИВ:

02.07.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся в Корабельний районний суду м. Миколаєва з позовною заявою до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України та держави російська федерація в особі посольства держави російська федерація в Польщі про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав внаслідок військової агресії та окупацією російською федерацією частини території України, порушенням прав на мир та правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади України в частині добросовісності, внаслідок неналежного виконання своїх позитивних обов`язків.

06.08.2024 визначено головуючого суддю для розгляду справи, відповідно до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України від 18.03.2004 № 1618-ІV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суд прийшов до висновку про необхідність залишити її без руху з таких підстав.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак, практика Європейського Суду з прав людини свідчить, що це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності позовних заяв.

У рішенні від 14 грудня 2011року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

У позовній заяві позивач просив стягнути з держави російська федерація на його користь в рахунок одноразового відшкодування моральної шкоди 1 500 000 грн.; стягнути з Держави Україна в рахунок одноразового відшкодування 1 грн. моральної шкоди, завданої порушенням права на мир та 1 грн. з порушення права на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади України в частині добросовісності внаслідок неналежного виконання своїх позитивних обов`язків, а всього разом 2 грн.

Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Також, відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач, може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Статтею 95 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1). Письмові докази подають в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч.3). Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (ч.4). Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Так, позивачем не надано до суду жодного допустимого та належного доказу в підтвердження своїх позовних вимог.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди саме з Держави Україна позивач не повно виклав обставини справи з зазначенням посилань на відповідні докази щодо спричинення йому моральної шкоди, згідно з яким позивач оцінив свої моральні страждання.

Позовна заява в цій частині містить лише загальні посилання на наявність підстав, на думку позивача, для відшкодування моральної шкоди та цитування Правових висновків Верховного Суду України у подібних правовідносинах, при цьому позивач не зазначає у позові докази заподіяння саме йому позивачу, моральної шкоди з боку відповідача Держави Україна.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до п. 22) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

З матеріалів позовної заяви не вбачається, що моральної шкоди у зв`язку із збройною агресією російської федерації позивачу завдано саме у зв`язку із вимушеним переселенням з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення його права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Заяву про відстрочення, розстрочення судових витрат або звільнення від їх оплати з підстав, визначених у ст. 136 ЦПК України позивач не подавав.

Враховуючи викладене, позивачу належить сплатити судовий збір за позовною вимогою до держави російська федерація про відшкодування моральної шкоди.

За змістом ч. 3 ст. 23 ЦК України позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, якщо вона визначена у грошовому або іншому майновому вимірі, правовим наслідком відшкодування якої є грошове або інше майнове стягнення на користь позивача (стягнення грошових коштів, витребування майна, визнання права на майно тощо).

Вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а, отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру (постанова КЦС ВС від 28 листопада 2018 р. у справі № 761/11472/15-ц; ухвала КЦС ВС від 08 липня 2020 року у справі № 213/4130/19).

Відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року встановлено на рівні 3028 грн. 00 коп. на місяць.

Таким чином, максимальний розмір судового збору, що підлягає сплаті фізичною особою за подання позовної заяви майнового характеру складає 15140 грн. 00 коп. (3028 грн. 00 коп. * 5).

1% від розміру позовних вимог до держави російська федерація про відшкодування моральної шкоди складає 15 000 грн. (1 500 000 х 1 % = 15 000 грн.).

Враховуючи викладене, згідно з положеннями частини 1 статті 185 ЦПК України позовна заява підлягає залишенню без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків шляхом подання до суду уточненої позовної заяви в частині вимог до Держави Україна, з належними доказами, та доказів сплати судового збору в сумі 15 000 грн. за позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди з відповідача російська федерація.

Керуючись ст.ст.175, 177, 185 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України та держави російська федерація в особі посольства держави російська федерація в Польщі про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав внаслідок військової агресії та окупацією російською федерацією частини території України, порушенням прав на мир та правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади України в частині добросовісності, внаслідок неналежного виконання своїх позитивних обов`язків залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви в строк не більше десяти днів з моменту отримання ним копії ухвали та роз`яснити, що у разі невиконання вимог ухвали у зазначений строк, позовна заява буде вважатися не поданою та йому повернута.

Ухвала в частині визначення розміру судового збору, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Я.В. Щеглова