Номер провадження: 22-ц/813/3989/24
Справа № 521/5938/21
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

13.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватні нотаріуси Одеського міського нотаріального округу Акаєва Анастасія Вікторівна, ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

клопотання ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_5 про призначення повторної додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_5

на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Акаєва Анастасія Вікторівна, приватний нотаріус Крицький Олександр Васильович, про визнання довіреності та договору дарування квартири недійсними,

п о с т а н о в и в:

19 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2023 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 15 грудня 2023 року про виправлення описки, задоволено.

Визнано недійсним довіреність від 17 червня 2020 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Акаєвою Анастасією Вікторівною та зареєстровану в реєстрі за № 497, 498.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського округу Крицьким Олександром Васильовичем та зареєстрований в реєстрі за № 603 від 20 липня 2020 року.

Скасовано запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію індексний номер 53203296 від 20 липня 2020 року).

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду вмотивовано доведеністю позовних вимог з огляду на предмет доказування по справі, яким є неспроможність особи в момент вчинення правочину, яким є видача померлою ОСОБА_6 на ім`я її сина відповідача по справі ОСОБА_2 довіреності, розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, що підтверджено сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, зокрема, висновком судово-психіатричного експерта (посмертна експертиза) № 346 від 05 серпня 2022 року, який є належним, допустимим доказом психічного стану ОСОБА_6 , який підтверджує, що в момент посвідчення оспорюваної довіреності ОСОБА_6 виявляла клінічні ознаки хронічного стійкого психічного розладу «Судинної деменції, змішаної (відповідав діагностичним критеріям рубриці «F01.3 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), що абсолютно позбавляла її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Натомість, наданий відповідачем висновок фахівця № 4 від 10 травня 2023 року не є належним доказом, підтверджує лише незгоду відповідачів з висновком експерта. У разі незгоди з висновком експерта відповідачі мали право заявити клопотання про призначення повторної експертизи, що останніми зроблено не було.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду як незаконне, необгрунтоване та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки під час видачі довіреності ОСОБА_6 було перевірено її дієздатність, а погіршення її стану здоров`я не було пов`язане з наявністю психічних захворювань, вона мала геморагічний васкуліт, тому на час підписання довіреності були відсутні інтелектуальні порушення та психічні розлади.

Вважає висновок експерта № 346 від 05 серпня 2022 року необгрунтованим та неповним, зробленим з урахуванням медичних документів, які складалися вже після підписання оспорюваної довіреності, довідку лікаря-психіатра від 09 липня 2020 року, яка на думку самого судового експерта складена лікарем з перебільшенням своїх повноважень, і крім того вказана довідка складена з порушеннями діагностичних критеріїв Міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду (МКХ-10).

Помилковим вважає також не взяття судом до уваги висновок фахівця № 4 від 10 травня 2023 року, згідно з яким не були досліджені оригінали медичної карти, не перевірені дані щодо наркологічного обліку підекспертної, не допитані лікарі, які надавали ОСОБА_6 амбулаторну допомогу у 2020 році, немає пояснень нотаріуса та особи, яка підписала довіреність замість підекспертної, експертами не досліджувались наявні в матеріалах справи відеозаписи, а також оригінали медичної документації, а лише копії.

Суду не було надано беззаперечних належних та допустимих доказів, що ОСОБА_6 на час підписання довіреності була неспроможна розуміти значення своїх дій або керувати ними. Тому на думку апелянта порушено ст. 77, 79 ЦПК України.

Тому просить поновити процесуальний строк для подачі клопотання та призначити у теперішній справі повторну додаткову комплексну судову психологічно-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання:

Чи страждала ОСОБА_6 , 1930 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на психічний розлад, нервове потрясіння або психічне захворювання станом на 17 червня 2020 року?

Чи усвідомлювала ОСОБА_6 , 1930 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 значення своїх дій та чи могла керувати під час надання довіреності від 17 червня 2020 року?

Чи страждала ОСОБА_6 , 1930 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасовим психічним розладом станом на 17 червня 2020 року?

Чи страждала ОСОБА_6 , 1930 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 стійким психічним розладом станом на 17 червня 2020 року?

Проведення зазначеної експертизи доручити експертам Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України (04080, м. Київ, вулиця Кирилівська, будинок 103).

Представником позивача ОСОБА_7 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона, зокрема, вважає апеляційну скаргу безпідставною та заперечує проти клопотання про призначення по справі вказаної експертизи, посилаючись на те, що посмертну судово-психіатричну експертизу проведено на підставі ухвали суду від 31 березня 2022 року, ухвалою суду від 24 квітня 2023 року було поновлено провадження у справі, і не погоджуючись із висновком, 13 червня 2023 року стороною відповідача було долучено висновок фахівця № 4 від 10 травня 2023 року, належно повідомлені відповідачі не з`явилися в підготовче судове засідання, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності та не заперечували проти закриття підготовчого провадження.

Отже, відповідачі з 10 травня 2023 року (день отримання висновку фахівця № 4) до 05 липня 2023 року не зверталися до суду з відповідним клопотанням.

Тому клопотання, подане на стадії апеляційного розгляду, з порушенням строків на його подання, не містить доказів неможливості його подання на стадії розгляду справи судом першої інстанції є необгрунтованим, а тому задоволенню не підлягає. Висновок експерта № 346 вважає належним та допустимим доказом. Експертам були надані всі необхідні матеріали, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі та клопотанні.

Вислухавши представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Згоду О.О., який підтримав клопотання, представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Сініцину О.П., яка заперечувала проти задоволення клопотання, дослідивши матеріали справи та доводи клопотання, апеляційний суд прийшов до висновку що клопотання задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК України одним із засобів встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, є висновки експертів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо та сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумнів щодо їх правильності.

Призначення експертизи судом є обов`язковим у разі подачі клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи (ст. 105 ч. 1 п. 2 ЦПК України).

Крім того, процесуальним законом закріплений обов`язок сторони подавати докази разом з поданням першої заяви по суті справи, якою для відповідача є відзив на позовну заяву (частина третя статті 83 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1статті 1 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Засадами цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 11 ЦПК), та диспозитивність, який встановлює розгляд справи судом не інакше як за зверненням, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках (ч. 1 ст. 12 ЦПК).

Частиною 1статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції за клопотанням сторони позивача на стадії підготовчого провадження ухвалою Малиновськаого районного суду м. Одеси від 25 листопада 2021 року було призначено комплексну посмертну судово-психіатричну експертизу, згодом ухвалою суду від 31 березня 2022 року таку експертизу було призначено, на вирішення експертам були поставлені питання чи страждала ОСОБА_6 на психічний розлад, нервове потрясіння або психічне захворювання станом на 17 червня 2020 року та чи усвідомлювала вона значення своїх дій та чи могла керувати ними під час надання вказаної довіреності. Проведення експертизи було доручено експертам Одеського обласного центру психічного здоров`я Одеської міської ради.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 346 (посмертна експертиза) від 05 серпня 2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час надання довіреності від 17.06.2020 року на ім`я ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Акаєвою Анастасією Вікторівною, реєстровий номер № 497-498, виявляла клінічні ознаки хронічного стійкого психічного розладу «Судинної деменції, змішаної (відповідав діагностичним критеріям рубриці «F01.3 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), що абсолютно позбавляла її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Звертаючись до апеляційного суду із клопотанням про призначення повторної експертизи, яку відповідач в особі свого представника на власний розсуд визначає як додаткову повторну комплексну психологічно-психіатричну, посилається на необґрунтованість вказаного експертного висновку, наявність сумнівів в його правильності, суперечність іншим матеріалам справи, істотність порушень нормативних та методологічних вимог, що вбачається із висновку фахівця № 4 від 10.05.2023, наданого суду відповідачем як письмовий доказ. Також посилається на недослідження оригіналів медичних карт амбулаторного хворого ОСОБА_6 , даних щодо наркологічного обліку підекспертної, недопит по справі лікарів, які надавали ОСОБА_6 амбулаторну допомогу у 2020 році, відсутність пояснень нотаріуса та особи, яка підписувала довіреність замість підекспертної, відсутність диференціації діагностики, аргументація наявності у ОСОБА_6 судинної деменції на момент складення оспорюваної довіреності є недостатньо переконливою з наукової точки зору.

Крім того, зазначає про те, що під час проведення експертизи досліджувалися медичні документи, які складалися вже після підписання спірної довіреності.

За основу фактично було взято довідку лікаря-психіатра від 09.07.2020, яка на думку самого судового експерта складена з перебільшенням вказаним лікарем своїх повноважень, а відсутність доказів фальсифікації довідки ніяким чином не може свідчити про її достовірність.

Експертами не було наведено клінічних даних про шестимісячну тривалість психічних розладів у ОСОБА_6 , про що було відмічено у записі лікаря-психіатра від 09.07.2020 і що експерти цілком справедливо розцінили як явне перебільшення.

Одночасно із вказаним клопотанням будь-яких інших клопотань як-то: про витребування оригіналів медичної документації, допит лікарів, нотаріуса, особи, що підписувала замість ОСОБА_6 довіреність, тощо заявником не заявлено.

Враховуючи, диспозитивність та змагальність цивільного судочинства (ст. 12, 13 ЦПК України) як засади такого, суду не властиве збирання доказів з власної ініціативи.

Отже, будь-які інші докази станом на час вирішення зазначеного клопотання по справі відсутні.

Згідно ч. 2 ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз) (п.1.2.13. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень,затвердженої Наказом МЮУ 08.10.1998 року № 53/5, у редакції Наказу МЮУ від 26.12.2012 року № 1950/5).

Отже, повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обгрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

Посилання заявника на те, що в розпорядження експертам були надані копії медичної документації, а не оригінали, не заслуговують на увагу та не свідчать про недійсність висновку експерта, оскільки вказані копії належним чином завірені.

Як з огляду на наведену диспозитивність та змагальність цивільного процесу не заслуговує на увагу і посилання на невжиття судом заходів щодо збирання інших доказів, необхідних, на думку заявника, для проведення по справі повторної експертизи допит свідків, збирання письмових доказів, тощо.

Будь-яких клопотань щодо витребування таких доказів відповідачем як до суду першої, так і апеляційної інстанції не надано.

Крім того, пояснення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Акаєвої А.В. дані і вони були наявні у справ станом на час проведення експертизи (а.с. 152 т. 1), і колегією суддів зазначається про неможливість допиту такого з огляду на вимоги частини другої статті 8 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус не має права давати свідчення в якості свідка щодо відомостей, які становлять нотаріальну таємницю, крім випадків, коли цього вимагають особи, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії, отже має бути лише згода таких осіб.

Посилання на врахування експертами під час висновку медичної документації, яка складена вже після підписання спірної довіреності, також не може ставити під сумнів вказаний висновок, оскільки відповідні медичні висновки зроблені щодо стану ОСОБА_6 в динамиці з урахуванням особливостей розвитку хвороби та стану підекспертної.

Невзяття судом наданого ним суду висновку фахівця № 4 судом вмотивовано, тобто, вказаний доказ оцінений судом разом з іншими доказами по справі в їх сукупності.

Думка іншого фахівця у галузі психіатрії у висновку № 4, який не міг бути і не був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивого висновку або за відмову від такого, як це мало місце з лікарями, що робили оспорюваний висновок, у розумінні ч. 2 ст. 113 ЦПК України, не є достатньою підставою ставити під сумнів висновок експертів від 05 серпня 2022 року за № 346, а також для призначення повторної експертизи.

Отже, підстави призначення повторної експертизи відсутні, оскільки скаржником в клопотанні не наведено належних та достовірних доказів, які б дали можливість суду дійти висновку про наявність підстав для недовіри попередньому висновку, і колегією суддів не встановлено підстав для призначення повторної експертизи в порядку ст. 113 ЦПК України, оскільки заявлене клопотання не містить обґрунтованих підстав для проведення повторної посмертної судової-психіатричної експертизи.

Скаржниками не наведено належних доказів щодо сумнівів у правильності висновку експертизи, ґрунтовно не вказано, які саме були допущенні експертом порушення при проведенні судової-психіатричної експертизи, та в чому полягає істотність цих порушень, а зводяться вони лише до незгоди з висновком.

Що стосується вимоги заявник про проведення по справі додаткової експертизи, що внормовано частиною першої статті 113 ЦПК України, а саме якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам), то оспорюваний експертний висновок містить відповіді на всі поставлені судом питання, отже не є неповним або неясним.

Крім того, заявником сформульовано звернення до суду з відповідним обґрунтуванням щодо певного доказу як повторної додаткової посмертної судової психолого-психіатричної комплексної експертизи, хоча процесуальний закон розрізняє такі експертизи, підстави їх проведення, установи тощо.

Суд з власної ініціативи таке з огляду на частину 7 статті 81 ЦПК України не вирішує.

З огляду на наведене вище, колегія суддів вважає безпідставним призначення повторної додаткової експертизи, оскільки заявлене клопотання не містить переконливих доводів неповноти, неясності чи необґрунтованості експертизи, крім сумнівів відповідача. Судом не встановлено, що висновок експерта є необгрунтованим, або таким, що суперечить іншим матеріалам справи чи викликає сумніви у його правильності.

Окрім того, повторне призначення експертизи призведе до необґрунтованого затягування строків розгляду цивільної справи.

Також колекгія суддів враховує висновки, зроблені КЦС ВС у постанові від 24 липня 2024 року у справі № 646/857/18 щодо застосування процедури discovery та умови для прийняття нових доказів.

Суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд справи, може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа, з доведених нею поважних причин, не мала можливості подати до суду першої інстанції. Разом з тим, вирішуючи питання стосовно прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, суд апеляційної інстанції зобов`язаний мотивувати свій висновок у відповідній ухвалі або в ухваленому судовому рішенні.

Такий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

Скасовуючи судове рішення апеляційного суду, КЦС ВС у черговий раз нагадав суду про порядок, умови та підстави прийняття і дослідження нових доказів, які не були подані до районного суду.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції.

Зі змісту наведеної статті у взаємозв`язку зі статтями 259, 260, 368 ЦПК України всі судові рішення, ухвалені суддею-доповідачем під час підготовки справи до апеляційного розгляду, викладаються у формі ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання.

Верховний Суд зазначає, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Учасники справи зобов`язані подавати всі наявні в них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Норми ЦПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що об`єктивно мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування.

Верховний Суд звернув увагу, що зазначена законодавча регламентація відповідає процедурі повного розкриття доказів (discovery). По суті зазначені норми спрямовані на зміщення акценту зі стадії розгляду справи по суті на стадію підготовчого провадження, під час якого і має відбуватися збір процесуального матеріалу і так званий обмін змагальними паперами, що забезпечує розгляд справи в розумні строки. Це свідчить про посилення ролі підготовчого провадження у структурі загального позовного провадження цивільного судочинства в Україні саме в суді першої інстанції.

Зазначене підтверджується численною, сталою і незмінною практикою Верховного Суду, яка наведена в постанові.

Колегія суддів зазначає, що по теперішній справі відповідачем жодним чином не вмотивовано неможливість подання таких суттєвих доказів у суді першої інстанції.

Оскільки за змістом ст. 126, 127 ЦПК України поновленню підлягає лише пропущений процесуальний строк, встановлений законом або судом, а ні законом ні апеляційним судом не встановлено строк для подання додаткових доказів на стадії апеляційного перегляду справи, то не підлягає процесуальному вирішенню клопотання заяника про поновлення пропущеного процесуального строку.

З огляду на наведене вище, колегія суддів вважає відмовити відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні його клопотання про призначення по справі повторної додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи.

Керуючись ст. 103, 367, 381 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_5 про призначення повторної додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту ухвали 16 серпня 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко