Справа № 932/3759/24
Провадження № 2/206/1574/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2024 Суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Поштаренко О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

13 серпня 2024 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська в порядку ст. 31 ЦПК України надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Суддя перевіривши позовну заяву та матеріали додані до неї, приходить до наступного висновку. Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, суди повинні перевірити відповідність вимог, з якими заявник звертається до суду для захисту, а також дотримання ним вимог, передбачених статтею 175, 177 ЦПК України. Зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху оскільки подана без додержання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України. Відповідно до частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, окрім іншого, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися. Відповідно до частини четвертої статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Судовий збір - це грошова сума, що сплачується особою, яка звертається до суду. Розмір судового збору визначається законом і залежить від об`єктивних ознак позову (заяви), з яких правовідносин він виник і який предмет позову. Умови сплати судового збору однакові і рівні для всіх позивачів, а пільги щодо його сплати передбачені безпосередньо законом. Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI. Відповідно до вимог частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня - 3028 гривні. Ціна позову визначається з урахуванням статті 176 ЦПК України. Зокрема відповідно до п. 2 частини першої вказаної статті, ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. Як встановлено з позовної заяви ціна позову зазначена 197500 грн. А саме на підтвердження ціни позову в якості додатків до позовної заяви остання надає роздруківки з сайту «avto.ria.com», при цьому як вбачається з вказаної інформації ціна транспортних засобів аналогічних транспортному засобу право власності яке хоче визначити за собою позивач є мінімум вдвічі більше, ніж зазначено позивачем у розрахунку ціни позову. В порушення вимог даної статті позивачем не зазначено ціну позову у вступній частині позовної заяви. При цьому, як вбачається зі змісту самої позовної заяви позивач вважає ціною позову суму у розмірі 197500 грн., що вочевидь не відповідає вартості майна.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачці один з можливих порядків визначення (розрахунку) дійсної вартості транспортних засобів за допомогою сервісу, розміщеного за посиланням за веб адресою: https://www.me.gov.ua/vehicles/CalculatePrice?lang=uk-UA, а також порядок отримання відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, безоплатні витяги з якого можна отримати у паперовій формі, звернувшись із заповненою частиною І або ІІ форми запиту, визначеної в Додатку до постанови КМУ від 25.03.2016 року № 260, до одного з регіональних сервісних центрів МВС; в електронній формі, скориставшись функціональністю сайту Головного сервісного центру МВС. Суд зазначає, що визначення ціни позову є прерогативою та обов`язком саме позивача у справі. Суд же повинен перевірити дійсну вартість майна, що є предметом спору, та вирішити питання про стягнення недоплаченого або повернення переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, визначеної попередньо позивачем. Оскільки позовна заява та інші документи не містять інформації про вартість спірного транспортного засобу (орієнтовну ціну позову), суд позбавлений можливості визначити ціну позову та, відповідно, точний розмір судового збору за розгляд позовної вимоги про визнання майна спільним та його розподіл, тому це повинен самостійно зробити позивач. Наведені недоліки перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі. Враховуючи ту обставину, що позивачем в порушення вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, суд позбавлений можливості попередньо визначити суму судового збору з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що позивачем до позовної заяви також долучено копію рішення, яке не завірено судом, який його видавав. Зазначаючи про належність засвідчення копії рішення (постанови), суддя звертає увагу, що така копія повинна бути підписана та скріплена гербовою печаткою суду з відміткою про набрання судовим рішенням законної сили та засвідчена відміткою «Згідно з оригіналом», згідно Розділу ХІ Інструкція з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затверджена наказом Державної судової адміністрації України від 20 серпня 2019 року № 814 (зі змінами). Таким чином, в порушення вимог ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви також долучено копію рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2023 по справі № 206/4474/23, яке не завірено належним чином згідно чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. У свою чергу, суддя звертає увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Враховуючи викладене суддя приходить до висновку, що позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а тому підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, що відповідає вимогам ст. 185 ЦПК України. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - залишити без руху. Надати позивачу строк 5 днів з дня отримання цієї ухвали для усунення недоліків, а саме: Роз`яснити позивачу, що в разі якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Копію ухвали надіслати позивачу. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://sm.dp.court.gov.ua. Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя О.В. Поштаренко