Номер справи 237/2691/24
Номер провадження 2/237/716/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12.08.24 м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Ліпчанського С.М.,

за участю секретаря судового засідання Бахтіярової Н.В.,

розглянувши матеріали цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку за спадщиною за законом, -

ВСТАНОВИВ:

До Мар`їнського районного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку за спадщиною за законом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 10 жовтня 2001 року ОСОБА_3 в виконкомі Новоукраїнської сільської ради отримала на підставі рішення виконкому Новоукраїнської сільської ради №76 від 8 серпня 2001 року свідоцтво про право власності на домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1 .

Дане свідоцтво про право власності було зареєстровано Мар`їнським районним державним підприємством капітального будівництва та технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_3 та записане в реєстрову книгу №1-4 за реєстровим №4 10 жовтня 2001 року.

26 лютого 1997 року ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на землю ІІІ-ДН №110703, на підставі рішення виконкому Новоукраїнської сільської Ради народних депутатів №3 від 31.01.1996р. їй передалась у приватну власність земельна ділянка площею 0,2698 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Новоукраїнської сільської ради, с.Новоукраїнка. Землю передано для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, ОСОБА_3 , мати чоловіка позивача, у віці 82 років.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, розташовану АДРЕСА_1 , призначену для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,2698 гектарів.

У встановлений законом шестимісячний строк позивач не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Так як починаючи з 5 серпня 1983 року і до дня смерті матері її чоловіка, вона була зареєстрована разом з нею за адресою АДРЕСА_1 .

Чоловік позивача ОСОБА_4 помер раніше своєї матері ІНФОРМАЦІЯ_2 , він був єдиною дитиною, чоловік свекрухи ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким чином після її смерті спадкоємців першої черги не залишилось, також не має спадкоємців другої та третьої черги спадкування.

Від шлюбу позивач з чоловіком мають доньку, ОСОБА_6 , яка на день смерті матері чоловіка також мешкала разом з ними і таким чином спадщину прийняла шляхом сумісного проживання разом із спадкодавцем, протягом шести місяців вона не подала заяву про відмову від спадкового майна, так як має намір отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку призначену для ведення товарного-сільськогосподарського виробництва.

В червні 2024 року позивач, як спадкоємиця четвертої черги звернулась до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину, а саме житловий будинок та земельну ділянку, на якій розташований будинок.

Нотаріус попросила позивача надати довідку про сумісне проживання, але позивач нажаль не може її надати, так як населений пункт в якому вона мешкала раніше знаходиться в зоні активних бойових дій, та архіви на його території нажаль не збереглись.

Вважає, що суд з урахуванням наданих документів і у відповідності зі ст. 1264 ЦК України може визнати за ОСОБА_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з:

- житлового будинку «А-1» (1962р.), з прибудовою «а-1» (1962р.), прибудовою «А1-1» (1966р.), тамбуром «а1-1» (1986р.), прибудовою «а11-1» (1987р.), ганок «аГ» (1986р.), ганок «аГ1» (2000р.) (загальною площею - 75,3 кв.м. в тому числі житловою площею - 48,2 кв.м.), та господарських будівель і споруд: літня кухня «В-1» (1972р.); тамбур до літньої кухні «в-1» (1972р.); гараж «Г-1»(1973р.), сарай «Д-1»(1981р.), навіс «Л-1»(1960р.), літній душ «Н-1» (1998р.), льох «П-1» (1972р.), гараж «Р-1» (2000р.), сарай «С-1»(1960р.), вбиральня «У-1» (1972р.), колодязь «к»(до 1984р.), паркан №1(2005р.), ворота №2 (2005р.), паркан №3 (до 1984р.), вимощення «1»(2005р.).

А також земельну ділянку площею 0,2698 гектарів у межах згідно з планом, розташовану в АДРЕСА_1 , призначену для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на землю ІІІ-ДН №110703.

Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином у встановлений законодавством строк та порядок.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином у встановлений законодавством строк та порядок.

У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві.

Відповідно до ст. 16 ЦК України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права.

Відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо законом або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позовній заяві вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Померла на випадок своєї смерті заповіт не залишила.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємці першої черги у спадкодавця відсутні, також не має спадкоємців другої та третьої черги спадкування.

Відповідно до ст.1264 ЦК України особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до відкриття спадщини, належить до спадкоємців, які мають право на спадкування у четверту чергу.

Відповідно до положень частини першої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 66 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за місцем відкриття спадщини.

Пунктом2 глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 встановлено, що неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

Згідно із ст. 49. Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: зокрема, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За змістом листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Право власності відповідно до ст.328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що викладені обставини дають підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі та за позивачем необхідно визнати права власності на майно померлого спадкодавця в порядку спадкування за законом.

На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 12, 81, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 1225, 1261, 1264,1268, 1270, 1272 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку за спадщиною за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з:

- житлового будинку «А-1» (1962р.), з прибудовою «а-1» (1962р.), прибудовою «А1-1» (1966р.), тамбуром «а1-1» (1986р.), прибудовою «а11-1» (1987р.), ганок «аГ» (1986р.), ганок «аГ1» (2000р.) (загальною площею - 75,3 кв.м. в тому числі житловою площею - 48,2 кв.м.), та господарських будівель і споруд: літня кухня «В-1» (1972р.); тамбур до літньої кухні «в-1» (1972р.); гараж «Г-1»(1973р.), сарай «Д-1»(1981р.), навіс «Л-1»(1960р.), літній душ «Н-1» (1998р.), льох «П-1» (1972р.), гараж «Р-1» (2000р.), сарай «С-1»(1960р.), вбиральня «У-1» (1972р.), колодязь «к»(до 1984р.), паркан №1(2005р.), ворота №2 (2005р.), паркан №3 (до 1984р.), вимощення «1»(2005р.).

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,2698 гектарів у межах згідно з планом, розташовану в АДРЕСА_1 , призначену для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на землю ІІІ-ДН №110703 за спадщиною за законом.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.М. Ліпчанський