Справа № 463/9993/23 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/811/1507/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цьони С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду від 17 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові про стягнення моральної шкоди ,-

в с т а н о в и в:

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державного бюро розслідувань про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 14.01.2021 року на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові направив заяву про кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_2 , який 31.08.2017 році, працюючи старшим слідчим першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Львівської області зловживаючи посадовим становищем , всупереч інтересів служби, для приховування злочину скоєного державними інспекторами Львівсько-Закарпатської міжобласної інспекції по охороні та відтворенню водних живих ресурсів та врегулюванню рибальства у водоймах України, шляхом внесення завідомо неправдивої інформації в офіційні документи, в постанову про відмову в порушені кримінальної справи в результаті чого порушив конституційні права гарантовані ст. 3, 8, 13, 19, 22, 40, 41, 42, 64, 68 Конституції України та наніс шкоду фермерському господарству « ОСОБА_1 » на суму більше 100 000 грн.

Разом з тим, він отримав відповідь, що йому відмовлено у внесенні відповідних відомостей. Таку відмову позивач оскаржив в порядку, передбаченому КПК України і ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 15.02.2021 року у справі №463/1396/21 зобов`язано уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові невідкладно внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, які містяться у заяві про вчинення кримінального правопорушення.

Грубе порушення норм ст.40, 55 Конституції України та норм КПК України з боку відповідача це свідоме глузування органів державної влади України, оскільки позивач, як представник фермерського господарства, в короткі терміни не зміг захистити права, в результаті чого йому спричинено моральну шкоду, яка полягала у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживань у зв`язку з порушенням прав, було порушено нормальні ділові зв`язки через неможливість продовження активної підприємницької діяльності для забезпечення діяльності господарства, порушено стосунки з оточуючими людьми, так як всі родичі та знайомі глузують, стверджуючи, що позивач не веде діяльність в межах закону, адже кожне рішення органу державної влади, яким відмовлено у задоволенні вимог говорить, що вимоги позивача як представника фермерського господарства незаконні. Враховуючи наведене для відновлення попереднього стану вимагає для відшкодування моральну шкоду в сумі 1 000 000 грн.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду від 17 квітня 2024 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові коштів в сумі 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій посадових (службових) осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, при розгляді заяви ОСОБА_1 про вчинене кримінальне правопорушення за вих. №18 від 14.01.2021, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає, що при ухваленні рішення не були з`ясовані усі обставин, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому воно є незаконним та необґрунтованим.

Звертає увагу, що суд не зазначив, якими саме доказами він має доводити факт завдання йому моральної шкоди. Вважає, що суд не захистив його права не задовольнивши позов, а відмовивши в його задоволення, не вказав, що його права не порушувалися і не порушуються. Просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 15 вересня 2023 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позов, посилаючись на доводи позовної заяви. Також просить вирішити питання щодо звернення до Конституційного Суду України через Верховний Суд з поданням щодо тлумачення ст.56 Конституції України, щодо того, чи має він ( ОСОБА_1 ) право на відшкодування за рахунок держави матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових осіб Державного бюро розслідувань за наслідками перевірки його заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також, чи може дане право бути обмежене, у яких випадках, на підставі яких норм Конституції України.

03 червня 2024 року від Державного бюро розслідувань надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, автор просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Належним чином повідомлений позивач про час та місце розгляду справи в судове засідання на з`явився, заяв про відкладення розгляду справи не подав.

Від Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові 01.08.2024 року надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.

Колегія суддів ухвалила проводити розгляд справи у відсутності її учасників, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, прийнятого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що незгода позивача із діями начальника Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, при розгляді заяви про вчинене кримінальне правопорушення, не є достатньою правовою підставою для її відшкодування, а свідчить про реалізацію Фермерським господарством передбаченого КПК України права на оскарження рішень, дій та бездіяльності органу досудового розслідування та не є безумовним та безспірним доказом заподіяння позивачу шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 14.01.2021 року ОСОБА_1 на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, направив заяву про кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_2 , який 31.08.2017 році, працюючи старшим слідчим першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Львівської області зловживаючи посадовим становищем , всупереч інтересів служби, для приховування злочину скоєного державними інспекторами Львівсько-Закарпатської міжобласної інспекції по охороні та відтворенню водних живих ресурсів та врегулюванню рибальства у водоймах України, шляхом внесення завідомо неправдивої інформації в офіційні документи, в постанову про відмову в порушені кримінальної справи в результаті чого порушив конституційні права гарантовані ст. 3, 8, 13, 19, 22, 40, 41, 42, 64, 68 Конституції України та наніс шкоду фермерському господарству « ОСОБА_1 » на суму більше 100 000 грн.

Листом начальника Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, Ніколайчук Г. від 03.02.2021 року представнику Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» повідомлено, що відсутні підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки у заяві не наведено достатньо відомостей про обставини, які б свідчили про факт вчинення кримінальних правопорушень.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 15.02.2021 року задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, невідкладно внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, які містяться в заяві про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно зі ст.56 Конституції кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені в ст.1176 ЦК.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках учинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6 цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стст.1173, 1174 цього кодексу).

У ст.1174 ЦК передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу держвлади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, АРК або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно зі ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, установлених у ч.2 цієї статті.

За змістом ст.23 ЦК, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог ст.1174 ЦК потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування в розумінні ст..ст.1167, 1174 ЦК.

При цьому сам факт винесення слідчим суддею процесуальної ухвали, якою за результатами розгляду скарги позивача зобов`язано відповідача внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, не тягне наслідок цивільно-правового характеру й не може бути доказом того, що бездіяльність відповідача заподіяла позивачу моральну шкоду. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, унаслідок якого постановлено зазначену позивачем ухвалу слідчого судді, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача та притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Вероховного Суду, висловленою у постанові від 13 травня 2020 року у справі №№638/8636/17-ц.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідача, що на підставі ст.81 ЦПК є його процесуальним обов`язком та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду від 17 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 14.08.2024 року

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.