Справа № 703/6092/23
15 серпня 2024 року м. Сміла
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Криви Ю.В.,
секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -
встановив:
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що Смілянським міськрайонним судом Черкаської області було розглянуте об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 4 ст.296, ч.1,2 ст. 185, ч.4 ст. 185 та ч.1 ст. 122 КК України, одним з епізодів є те, що він 02.10.2022 року близько 15 год. 30 хв. знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті давніх особистих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс кулаками обох рук позивачу два удари в область нижньої щелепи, в результаті чого спричинив тілесне ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи, яке згідно висновку експерта № 05-6-01/237 від 21.12.2022 року за ознакою тривалого розладу здоров`я відноситься до категорії середньої тяжкості.
23 жовтня 2023 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області засудив ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинене ним кримінальне правопорушення.
Також позивач посилається на те, що йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в самому факті нанесення тілесних ушкоджень, які пізніше виразилась у психічних стражданнях пов`язаних із заподіянням тілесних ушкоджень, у фізичному болю та душевних стражданнях, які він зазнав через нанесенні йому тілесні ушкодження, що на тривалий час позбавило його можливості нормального спілкування з оточуючими, потягло психічний дискомфорт, змусило докладати додаткових зусиль для відновлення звичного способу життя, проходити складний шлях лікування та реабілітації після нанесених ушкоджень. Крім цього, протягом тривалого часу він не працював перебуваючи на лікуванні на тривалий час був змушений змінити звичайний для нього спосіб життя. Натепер він відчуває постійний біль, запаморочення, нервові переживання, тривожність та дискомфорт від нанесених тілесних ушкоджень, які відповідач навмисно наніс на його робочому місці. У нього часто проявляються емоційні спалахи, виникає дратівливість, збудливість, а тому внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень страждає не лише він, але і його близькі та знайомі люди. Непокоять і постійні неврози, які проявляються тривогою, страхом та нездатністю в повній мірі зосередитись на основних питання роботи та життя.
Вказує, що наслідки кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, постали для нього як суттєво психотравмуючі обумовили порушення фізичної та психоемоційної сфер існування особистості, досі перешкоджають можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних психологічних переживань, тобто, спричинили йому моральні страждання.
Неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача йому завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання.
Ухвалою судді від 16 січня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву, відповідно до якої підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить розглянути справу без його участі, зазначив, що не заперечує проти прийняття заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення направлення судової повістки та оголошення про день, час та місце розгляду справи на офіційному веб-сайті судової влади України, відзиву на позов у встановлений судом строк до суду не подав, клопотання від нього про розгляд справи у порядку загального позовного провадження не надходило.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
За згодою позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.
У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу.
Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.
Як встановлено судом, в провадженні Смілянського міськрайонного суду перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.122 КК України (справа № 703/4394/19, провадження № 1-кп/703/107/23).
Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 20223 року, який набрав законної сили 23 листопада 2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним за ч. 4 ст.296, ч.1,2 ст. 185, ч.4 ст. 185 та ч.1 ст. 122 КК України. Одним з епізодів є те, що він 02.10.2022 року близько 15 год. 30 хв. знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті давніх особистих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс кулаками обох рук ОСОБА_1 два удари в область нижньої щелепи, в результаті чого спричинив тілесне ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи, яке згідно висновку експерта № 05-6-01/237 від 21.12.2022 року за ознакою тривалого розладу здоров`я відноситься до категорії середньої тяжкості.

Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно п. 3 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі.

В продовження, ч.6 ст.82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, а, отже, звільнити від кримінальної відповідальності можна лише особу, яка вчинила злочин.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто Холдинг» проти України», а також, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Тому, суд вважає доведеним, що ОСОБА_2 заподіяв ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесне ушкодження, внаслідок чого була завдана шкода здоров`ю позивача, що мало наслідком майнову та моральну шкоду внаслідок неправомірних дій відповідача.

Разом з тим, слід зазначити, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Визначаючись з розміром завданої позивачу матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд зазначає, що, на підтвердження розміру завданої майнової шкоди, позивачем надано копії квитанцій, товарних чеків про придбання ліків, вартість якої складає суму в розмірі 10436 грн. 06 коп.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування матеріальної шкоди, яка заподіяна позивачу внаслідок протиправних дій відповідача, що підтверджена матеріалами справи в сумі 10436 грн. 06 коп.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Щодо стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача, слід зазначити наступне.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в п.9 постанови № 4 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд погоджується з обґрунтуваннями позивача завданої моральної шкоди внаслідок скоєння злочину, яка полягає у переживаннях, душевному та фізичному болю, психологічному дискомфорті, що призвело до зміни звичного способу її життя та потребувало додаткових зусиль для відновлення. Крім того, своїми неправомірними діями відповідач завдав відповідачу й фізичного болю, який мав прояв у вигляді побоїв.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Враховуючи характер і глибину фізичних, душевних, емоційних, моральних страждань, які переніс позивач, у зв`язку з отриманням ним тілесних ушкоджень, їх тривалість, які безумовно потягли за собою заподіяння моральної шкоди, яка полягає у порушенні його звичайного способу життя, нормальних життєвих зв`язків, у фізичному болю, останній має право на відшкодування моральної шкоди. Тому суд приходить до переконання, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз. Виходячи з міркувань розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. 00 коп., тому позов в цій частині також слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відтак з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути матеріальну шкоду в розмірі 10436 грн. 06 коп. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., а всього 60436 грн. 06 коп.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», його необхідно стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 587 грн. 52 коп.

На підставі ст.ст.16, 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 81, 263, 280 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 10436 грн. 06 коп., моральну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн., а всього 60436 (шістдесят тисяч чотириста тридцять шість) грн 06 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 587 (п`ятсот вісімдесят сім) грн. 06 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Головуючий: Ю. В. Крива