Справа № 346/1914/24
Провадження № 2/346/1130/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар судового засідання: Івантишин Д.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до П`ядицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до П`ядицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, яким просить визнати за нею у порядку спадкування, право власності на таке майно: Є - житловий будинок; И - літня кухня; Л - стодола; М - стайня; Н - сарай; О - сарай; П - навіс; Р - сарай, після смерті її чоловіка: ОСОБА_2 .

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 06 травня 2024 року суд відкрив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання та витребував матеріали спадкової справи.

Ухвалою суду від 11 червня 2024 року підготовче провадження у справі було закрите і справу було призначено до розгляду по суті на 05 серпня 2024 року.

Стислий виклад позицій учасників справи.

Аргументи позивача. ЇЇ чоловік ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якого відкрилася спадщина за законом на вищевказане майно. Позивачка з метою оформлення спадщини після смерті її чоловіка звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, але в отриманні такого свідоцтва щодо майна її чоловіка нотаріус відмовив, оскільки право власності на нерухоме майно зареєстроване за її померлим головою колгоспного двору ОСОБА_2 , а частки померлого голови колгоспного двору та інших його членів у майні колгоспного двору не виділено. У зв`язку із чим позивач просить суд визнати, за нею в порядку спадкування право власності на зазначене спадкове майно.

Позиція відповідача. Подали клопотання в якому просили прийняти рішення до чинного законодавства.

Оцінка суду щодо фактів.

Відповідно до договору купівлі-продажу ОСОБА_3 01.02.1988 року продав ОСОБА_2 житловий будинок який розташований у с. П`ядики Коломийського району Івано-Франківської області.

15 грудня 2009 року, з огляду на свідоцтво про смерть, ОСОБА_2 помер (а.с.7).

За даними обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (виписки з інвентаризаційних матеріалів), а також будівельного та технічного паспорту, житловий будинок та господарські будівлі, розташовані у АДРЕСА_1 , мають такий склад: житловий будинок (літера за планом - Є); вбиральня (літера за планом З) літня кухня (літера за планом И); стодола (літера за планом Л); стайня (літера за планом - М); сарай (літери за планом Н,О); навіс (літера за планом - П); сарай (літера за планом - Р); криниця (літера за планом - №1); огорожа (літера за планом - №2-3).

Разом з цим відповідно до вищевказаної виписки зазначений житловий будинок належав ОСОБА_2 , на праві приватної власності. Свідоцтво про право власності, видане 12.09.1989 року виконкомом Коломийської районної ради на підставі рішення № 125 від 14.06.1989 року. (а.с. 10,12-13, 26-30).

Водночас, за даними довідки Пядицької сільської ради, станом на 01 липня 1990 року в колгоспному дворі (у АДРЕСА_1 ) були зареєстровані ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 . Разом з цим на момент смерті ОСОБА_2 у вищевказаному будинку проживала дружина ОСОБА_1 та Племінник ОСОБА_4 (а.с. 11).

Також довідкою вищевказаної установи встановлено, що ОСОБА_2 , був зареєстрований по АДРЕСА_1 з 1988 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

Постановою від 28 листопада 2023 року, державний нотаріус Коломийської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом зокрема на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, розташовані у АДРЕСА_1 , оскільки частки померлого голови колгоспного двору та інших його членів у майні колгоспного двору не виділено (а.с.8).

Оцінка суду щодо правовідносин учасників.

Із встановлених обставин вбачається вступ позивача у цивільно-правові відносини щодо власності в межах яких, виник спір щодо набуття позивачем права власності на нерухоме майно, у порядку спадкування, на яке претендує відповідач.

Оцінка суду щодо права позивача.

Положеннями статті 41 Конституції України гарантується право кожного володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (який набув чинності для України 11 вересня 1997 року) також передбачає право кожної фізичної особи мирно володіти своїм майном.

З огляду на положення частини 1 статті 181 та 182 Цивільного кодексу України, житловий будинок та господарські будівлі і споруди, розташовані у АДРЕСА_1 , слід розглядати як нерухому річ, право власності на яку, а також його виникнення, перехід і припинення підлягає державній реєстрації.

Законом, який регулює відносини пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV.

Статтею 3 цього закону передбачено, що державна реєстрація прав є обов`язковою, інформація про права на нерухоме майно підлягає внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проте, частиною 4 цієї статті гарантується, що права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. А тому, суд відзначає наступне.

З огляду на положення частини 1 статті 120 та частини 1 статті 112 ЦК Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки (який діяв на території нинішньої України з 01 січня 1964 року до 01 січня 2004 року, а тому підлягає застосуванню, - надалі за текстом ЦК УРСР), майно колгоспних дворів належало його членам на праві сумісної власності, а членами дворів могли бути два і більше громадян.

При цьому, в силу положень вказаного ЦК УРСР та «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» (що була затверджена Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та діяла по 19 січня 1996 року), на той час законодавство не передбачало обов`язкової реєстрації прав власності на майно колгоспних дворів. Проте одним із документів, який в силу положень пункту 7 Розділу ІІ зазначеної Інструкції та додатку до неї вважався правовстановлюючим, було свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, під яким розумілось два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці, провулку, площі.

А встановлені судом факти прямо вказують на те, що предмет позову, яким володів ОСОБА_2 , являло собою домоволодіння, що складалось з: житловий будинок (літера за планом - Є); літня кухня (літера за планом - И); стодола (літера за планом - Л); стайня (літера за планом - М); сараї (літери за планом Н,О,Р); навіс - (літера за планом - П).

І також суд констатує, що йому не надано будь-яких доказів того, що набуте ОСОБА_2 , право власності на зазначене майно було припинено будь-яким чином до 15 квітня 1991 року (а.с.1-64).

За правовою конструкцією статті 549 ЦК УРСР (який діяв на момент смерті батька позивача) вважалось, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

І з огляду на встановлені обставини у цій справі, тільки позивач подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, а тому суд вважає, що саме позивач дійсно стала єдиним спадкоємцем права на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами і відповідно саме вона успадкувала це майнове право ставши одноособовим його власником, яке не визнає нотаріус і на яке претендує відповідач. Тож, вказане право позивача підлягає судовому захисту.

З огляду на положення частини третьої статті 8, частини четвертої статті 13 та частини першої статті 55 Конституції України, держава гарантує будь-якому суб`єкту права власності можливість звернутись до суду за захистом цього права. А згідно з статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, у спосіб, визначений законами України.

Тож суд враховує, що в силу пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України, способом захисту цивільного права може бути і його визнання судом. При цьому, з огляду на положення статті 392 цього ж кодексу, позов про визнання права власності може бути подано власником майна, якщо це право не визнається будь-якою іншою особою.

Отже враховуючи викладене, та те, що на право приватної власності позивача претендує відповідач, у випадку не прийняття нею спадщини або не визнання цього судом, обраний позивачем спосіб захисту слід визнати належно обраним, а позовні вимоги доведеними, і тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, керуючись статтями 1-113,217-250,258-259,263-268,272-273,351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до П`ядицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ), у порядку спадкування, право власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, розташовані у АДРЕСА_1 , у складі: житловий будинок (літера за планом - Є); літня кухня (літера за планом - И); стодола (літера за планом - Л); стайня (літера за планом - М); сараї (літери за планом Н,О,Р); навіс - (літера за планом - П).

Рішення набирає законної сили після закінчення тридцяти денного строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня складання цього рішення.

Суддя: Коваленко Д. С.