Справа № 943/1897/23 Головуючий у 1 інстанції: І. Б. Кос
Провадження № 22-ц/811/1511/24 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» на рішення Буського районного суду Львівської області від 16 квітня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 12 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» та ОСОБА_2 укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 17, за умовами якого відповідачу надано в кредит грошові кошти в розмірі 2998 грн. на поточний картковий рахунок, вказаний ним при оформленні договору позики, а відповідач зобов`язався повернути кредит з кінцевим терміном погашення не пізніше 11 травня 2021 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами за процентною ставкою, що становить 0,018% в день, а за користування коштами у разі неповернення коштів після закінчення строку дії договору 2,5 % в день. Стверджує, що кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, надісланого на номер його мобільного телефону. Зазначає, що кредитодавець повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику грошові кошти в обсязі та у строк, що визначені умовами договору. Вказує, що набуло право грошової вимоги до відповідача на підставі договору факторингу, укладеного 30 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф». Вважає, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором позики у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 10 жовтня 2023 року становить в розмірі 10358,19 грн., з яких: 2998,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1618,80 грн. заборгованість за відсотками, 6370,75 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Звертає увагу, що неодноразово вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору, зокрема, відповідачу надіслано повідомлення про зміну кредитора та вимогу про добровільну оплату заборгованості. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 17 від 12 квітня 2021 року в розмірі 10358,19 грн.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 16 квітня 2024 року у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту, відмовлено повністю.

Рішення суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що відповідач здійснив усі дії, спрямовані на укладення договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської карти, на рахунок якої в подальшому перераховано грошові кошти в розмірі 2998 грн. Зазначає, що суду надано розрахунок заборгованості та оригінал виписки по рахунку відповідача, яка підтверджує факт отримання відповідачем кредитних коштів, користування ними, а також виникнення заборгованості, яка ним не погашена. Зазначає, що відповідач не спростував наданого ним розрахунку заборгованості, не надав свого розрахунку заборгованості, а також доказів погашення кредиту, які б підтверджували відсутність заборгованості відповідача. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 травня 2024 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» на рішення Буського районного суду Львівської області від 16 квітня 2024 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» на рішення Буського районного суду Львівської області від 16 квітня 2024 року призначено на 16 год. 00 хв. 29 липня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 12 серпня 2024 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 29 липня 2024 року, датою ухвалення постанови є саме 12 серпня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф», суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують надання кредитних коштів у розмірі, передбаченому кредитним договором, відповідачу, який заперечує щодо отримання ним кредитних коштів,а відтак відсутні підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст.10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» та ОСОБА_2 укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 17, за умовами якого кредитор зобов`язується надати позичальнику в користування грошові кошти (кредит) на умовах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов цього договору.

Договір укладений в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання позики на умовах фінансового кредиту ТзОВ «Фінансова компанія «Форза», яка акцептована відповідачем 12 квітня 2021 року шляхом підписання електронним підписом відповідача вчиненим одноразовим ідентифікатором d671082g з урахуванням положень Закону України «Про електронну комерцію».

Пунктом 1.6 договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №17 від 12 квітня 2021 року передбачені істотні умови надання кредиту.

Зокрема, передбачено, що сума кредиту складає 2998.00 грн., строк дії договору становить 30 днів від дати отримання позичальником кредиту, тобто, з 12 квітня 2021 року до 11 травня 2021 року, кредитодавець нараховує проценти за користування кредитними коштами в розмірі 1.80 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом в день, а після закінчення строку, на який надано кредитні кошти, та не повернення позичальником кредитних коштів 2,50 % в день.

Відповідно до п. 1.2 договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №17 від 12 квітня 2021 року кредит видається в національній валюті гривні, в безготівковій формі, шляхом перерахування суми кредиту на картку, вказану позичальником в заявці на отримання кредиту.

30 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» укладено договір факторингу № 202011130-Ф/1, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» зобов`язується відступити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» зобов`язується їх прийняти та сплатити суму фінансування за таке відступлення, на умовах, визначених договором.

Згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу № 20211130-Ф/1 від 30 листопада 2021 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №17 від 12 квітня 2021 року, боржником за яким є ОСОБА_3 , на загальну суму заборгованості 4 616,80 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2998,00 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 1618,80 грн.

10 грудня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» надіслало ОСОБА_4 вимогу оплатити заборгованість за договором №17 від 12 квітня 2021 року №356/3 від 06 грудня 2021 року, в якій вимагало до 06 січня 2022 року погасити заборгованість за кредитним договором в розмірі 4616,80 грн.

Згідно з наданим ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» розрахунком заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №17 від 12 квітня 2021 року станом на 10 жовтня 2023 року у ОСОБА_5 наявна заборгованість в розмірі 10 358,19 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2998,00 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 1618,80 грн., заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом в розмірі 6370,75 грн.

Отже, за період з 06 грудня 2021 року до 10 жовтня 2023 року розмір заборгованості відповідача збільшився з 4616,80 грн. до 10 358,19 грн. за рахунок нарахованих відсотків за користування кредитом.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється. Права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

Оскільки строк дії договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №17 від 12 квітня 2021 року закінчився 11 травня 2021 року, починаючи з 12 травня 2021 року припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитними коштами та інші платежі за цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 751/861/17 (провадження № 61-28582ск18).

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

Частиною 3 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.

Огрунтовуючи позовні вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» на підтвердження наявності у відповідача заборгованості надало тільки розрахунок заборгованості.

Разом з тим, в наданому позивачем розрахунку заборгованості міститься лише визначена позивачем сума заборгованості, однак відсутній детальний розрахунок такої за весь період кредитування щодо всіх її складових, в тому числі і порядок нарахування відсотків, зокрема, процентна ставка за якою вони нараховувалися, а також відомості щодо внесення позичальником коштів на погашення заборгованості за кредитним договором.

Звертаючись з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач не надав доказів, які б підтверджували факт отримання позичальником кредитних коштів, зокрема, квитанції, платіжної інструкції, довідок про зарахування коштів на рахунок позичальника, виписки по рахунку, тощо.

Крім того, позивач, реалізовуючи свої процесуальні права, не був позбавлений можливості звертатися до суду з клопотанням про витребування від банку позичальника виписки про рух коштів по картковому рахунку ОСОБА_5 , однак з таким клопотанням до суду не звертався.

Отже, позивач, в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують надання кредитних коштів на картковий рахунок відповідача, та на підставі яких можна було б встановити заборгованість відповідача, включаючи розмір заборгованості у разі її наявності.

Враховуючи те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у ОСОБА_5 заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №17 від 12 квітня 2021 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що на підтвердження заборгованості відповідача позивач надав оригінал виписки по рахунку відповідача, яка підтверджує факт отримання відповідачем кредитних коштів, користування ними, а також виникнення заборгованості, яка не погашена позичальником, не підтверджуються матеріалами справи, оскільки в матеріалах справи виписка по рахунку відповідача відсутня.

Покликання апелянта на те, що відповідач не спростував наданого ним розрахунку заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки саме на позивача покладено обов`язок доведення наявності заборгованості , яка виникла у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору позичальником.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суд першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» залишити без задоволення.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 16 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 12.08.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк