Миколаївський апеляційний суд
Справа №489/5038/23
Провадження № 22-з/812/64/24
У Х В А Л А

14 серпня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Яворської Ж.М.

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Ковальським Є.В.,

за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засідання заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Ткаченко Олени Іванівни про роз`яснення постанови Миколаївського апеляційного суду від 23 липня 2024 року прийнятої за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2024 року ухвалене у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» про визнання незаконними наказів, стягнення належної суми як звільненому працівникові, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ткаченко О.І. подала заяву про роз`яснення постанови Миколаївського апеляційного суду від 23 липня 2024 року.

В обґрунтування заяви зазначала, що позивач просив про стягнення належної йому при звільненні суми без подальшого утримання з цієї суми податків та зборів. У судовому рішенні апеляційної інстанції суд визначив суми стягнення компенсації за невикористану відпустку та середній заробіток за час вимушеного прогулу без подальшого відрахування з цієї суми податків та зборів, які повинні бути сплачені відповідачем, але про це не вказав в резолютивній частині постанови.

Посилаючись на те , що вказане судове рішення не виконано, без отримання роз`яснення його виконання може бути утруднено, просила суд роз`яснити постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 липня 2024 року в цій частині.

Із матеріалів справи вбачається, що у вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (далі - АТ «ОГС «Миколаївгаз») про стягнення належної суми як звільненому працівникові, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з АТ «ОГС «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку за період з 15 серпня 2023 року по 30 серпня 2023 року у розмірі 91501 грн. 32 коп. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ «ОГС «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 23 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2024 року в частині вирішення вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» про стягнення компенсації за невикористану відпустку задоволено.

Стягнуто з АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_1 152 669 грн. 14 коп. компенсації на невикористану відпустку.

Зазначене рішення суду першої інстанції в частині стягнення з АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника змінено.

Стягнуто з АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_1 127 022 грн. 12 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зазначене рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави недоплачений судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції в розмірі 8132 грн.93 коп.

Стягнуто з АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» в дохід держави 783 грн.06 коп. судового збору за задоволені позовні вимоги.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2024 року залишено без змін.

Стягнуто з АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» судовий збір за розгляд справи апеляційним судом - в дохід держави 639 грн.75 коп., на користь ОСОБА_1 671 грн.14 коп.

Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, але у судове засідання не з`явилися.

Представник позивача у заяві про роз`яснення рішення суду просила розглядати вказане питання без її участі та участі позивача.

Зважаючи на викладене, справу розглянуто за відсутності учасників справи, що не суперечить приписам частини 2 статті 372 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи, обговоривши аргументи заяви, апеляційний суд, що заява про роз`яснення постанови підлягає задоволенню.

Згідно частин першої, другої статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Як свідчить тлумачення частин першої та другої статті 271 ЦПК України роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно є незрозумілим, і це ускладнює його реалізацію. При здійсненні роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

При цьому не підлягають роз`ясненню судові рішення, ухвалені судом у межах наданих йому повноважень з процесуальних питань, які вказують на вчинення тієї чи іншої процесуальної дії.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі №904/2526/18 зазначено, що «роз`яснення судового рішення це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усунення неясності судового документа. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушуються питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз`ясненні рішення. Частиною другою статті 245 ГПК України встановлено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Із зазначеної норми вбачається, що роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, порядок здійснення якого визначено Законом України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження».

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року в справі №233/3676/19 вказано, що «необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 271 ЦПК України подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Зі змісту цієї норми убачається, що роз`яснення підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, зокрема, у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Отже, приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Отже, роз`ясненню підлягають лише ті судові рішення, які набрали законної сили та які підлягають виконанню у випадку, якщо вони не виконані або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

При зверненні до суду з цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь компенсація за невикористану відпустку у розмірі 152 669 грн.14 коп. Вказана суму зазначена ним вже з вирахуванням податків і зборів. І саме в цьому розмірі задоволено позовну вимогу позивача судом апеляційної інстанції.

Що ж стосується середнього заробітку за час затримки розрахунку 127 022 грн.12 коп., то вказана сума розрахована судом із суми 1 056 406 грн.26 коп., що зазначена у відзиві відповідачем як остаточний розрахунок при звільненні позивача та з якої вже утримано податки та збори, та суми компенсації за невикористану відпустку 152 669 грн.14 коп.

Питання щодо оподаткування доходів фізичних осіб, регулюється розділом ІV Податкового кодексу України (далі - ПКУ України), в якому визначено доходи, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, та доходи, що не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Відповідно до підпункту 14.1.180. пункту 14.1. статті 14 ПКУ податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Статтею 168 ПКУ встановлено порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету (в тому числі і податків на доходи фізичних осіб), згідно з підпунктом 168.1.1. пункту 168.1. якого податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

У свою чергу пунктом 176.2. статті 176 ПКУ передбачено, що особи, які відповідно до цього кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані зокрема своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Системний аналіз наведених норм, а також норм трудового законодавства, дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника, як невиплачена заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, середній заробіток за період затримки розрахунку, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із указаних сум, присуджених за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню з них при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачені працівнику на підставі судового рішення суми невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за період затримки розрахунку зменшуються на суму податків і зборів.

Таким чином, присуджені суми стягуються з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів, оскільки розрахунок податкових зобов`язань з оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого у джерела його виплати, проводиться податковим агентом (у тому числі роботодавцем).

Справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення.

Саме відповідач на виконання вимог ПК України, як податковий агент, сплачує за позивача податок та військовий збір. Справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника.

Перевіривши матеріали справи, враховуючи конкретні обставини цієї справи, відповідно до яких заявлені позивачем суми до виплати були розраховані ним за відрахуванням сум ПДФО та військового збору, і відповідач під час розгляду справи погодився із таким нарахуванням, тому постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 липня 2024 року необхідно роз`яснити таким чином, що суми, які суд визначив до стягнення з роботодавця на користь працівника як компенсація за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку, розраховані вже за відрахуванням із них сум податків та зборів.

Відтак, виплаті позивачу підлягає сума, визначена у судовому рішенні, у повному обсязі. Відповідач є податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб і військового збору, несе відповідальність за їх нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету, тому повинен нарахувати та сплатити їх самостійно.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що заява про роз`яснення постанови Миколаївського апеляційного суду від 23 липня 2024 року підлягає задоволенню

Керуючись статтями 271, 381 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Ткаченко Олени Іванівни про роз`яснення постанови Миколаївського апеляційного суду від 23 липня 2024 року задовольнити.

Роз`яснити постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 липня 2024 року, що стягнуті з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_1 суми компенсації за невикористану відпустку в розмірі 152 669 грн. 14 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 127 022 грн. 12 коп. розраховані без подальшого відрахування податків та зборів.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст ухвали складено 15 серпня 2024 року.