КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 23 квітня 2024 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», заінтересовані особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Лігал», про заміну сторони виконавчого провадження,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (далі -ТОВ «Дебт Форс») звернулося до суду через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) «Електронний суд»із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року заяву повернуто заявнику без розгляду.

Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що при зверненні до суду заявником не надано доказів, які підтверджують надіслання заяви про заміну сторони виконавчого провадженняз доданими до неї матеріалами іншим учасникам справи, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що зумовлює застосування наслідків, передбачених частиною четвертою статті 183 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, заявник подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції необґрунтовано повернув заяву ТОВ «Дебт Форс»без розгляду, не здійснивши запиту з метою з`ясування місця реєстрації боржників, які були зареєстровані за останньою відомою адресою: с. Присивашне, Совєтський р-н, АР Крим, що унеможливило надіслання їм копій заяви про заміну стягувача його правонаступником, оскільки поштовими відправниками України за наведеною вище адресою кореспонденція не відправляється, а боржники не зареєстровані в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд».

Відповідно до вимог частини першої статті 185 ЦПК України заява ТОВ «Дебт Форс» без руху залишена не була, а відразу суд постановив ухвалу про залишення заяви без розгляду, що суперечить нормам процесуального закону. Крім того, суд проігнорував положення частини першої статті 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідно до якого учасників справи, остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи яких знаходиться на тимчасово окупованій території, та які не мають електронного кабінету, суд викликає або повідомляє про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно із частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21), зазначено, що «при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність.

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Зокрема у розділі VI ЦПК України міститься правове регулювання процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Відповідно до статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення визначені у статті 183 ЦПК України.

За правилами частини другої статті 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Відповідно до частини сьомої статті 43 ЦПК України у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.

Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Згідно з частиною четвертою статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі (частина друга статті 2 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що звернувшись до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» із заявою про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні з примусового виконання заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2021 року у справі № 758/13799/19, ТОВ «Дебт Форс» відповідно до вимог частини сьомої статті 43 і частини другої статті 183 ЦПК України було надано відповідні докази (квитанції) надсилання матеріалів заяви до зареєстрованих «Електронних кабінетів» користувачів ЄСІТС: ТОВ «Вердикт Капітал», Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ТОВ «Кампсіс Лігал».

При цьому, заявником у поданій до суду заяві останньою відомою адресою реєстрації боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначено: АДРЕСА_1, що знаходиться на тимчасово окупованій території України і унеможливлює надіслання заяви з доданими до неї матеріалами цим учасникам справи відповідно до вимог частини другої статті 183 ЦПК України.

Інші засоби зв`язку заявнику не відомі, а інакших даних про адресу проживання або реєстрації вказаних боржників матеріали справи не містять.

Отже, у заяві про заміну сторони виконавчого провадження ТОВ «Дебт Форс»наведено обґрунтовані доводи і надані логічні пояснення, чому заявник не в змозі направити копію вказаної заяви з додатками боржникам у виконавчому провадженні та підстави для звільнення від такого обов`язку.

Так, 27 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», який визначає статус Автономної республіки Крим та міста Севастополя, як території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії російської федерації; встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до статті 1 даного Закону Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 зазначеного Закону сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій тимчасово визначено окупованою територією.

Згідно інформації, розміщеної на офіційній сторінці АТ «Укрпошта» в мережі Інтернет, починаючи з 27 березня 2014 року поштові відправлення, які направлені УДППЗ «Укрпошта» з материкової частини України, не приймаються поштою АР Крим та м. Севастополя та повертаються у зворотному напрямку. За даних обставин УДППЗ «Укрпошта» не має можливості пересилати поштові відправлення до півострова Крим. Укрпошта призупинила приймання поштових відправлень в напрямку півострова Крим (https://www.ukrposhta.ua/ua/news/57017-do-uvagi-klintiv).

Вказана обставина є загальновідомою, тому відповідно до частини третьої статті 82 ЦПК України не потребує доказування.

За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що заявник діяв добросовісно, однак виконати вимоги, які визначені у частині другій статті 183 ЦПК України щодо надання доказів надіслання заяви іншим учасникам справи (провадження), був позбавлений з об`єктивних причин.

Таким чином, у суду першої інстанції не було обґрунтованих підстав повертати заяву про заміну сторони виконавчого провадження заявнику без розгляду, ТОВ «Дебт Форс» належним чином не було забезпечено реалізацію права на доступ до правосуддя, а тому оскаржуване судове рішення не може вважатися законним та обґрунтованим.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа без достатніх та розумних причин не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це становитиме порушення права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

З наведених вище підстав, колегія суддів приймає аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив належним чином матеріали заяви про заміну сторони виконавчого провадження, формально поставився до вирішення питання про прийняття її до розгляду та помилково повернув заяву без розгляду, порушивши право заявника на судовий захист.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо повернення заяви без розгляду є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відповідності до положень статей 141, 382 ЦПК України питання розподілу судових витрат позивача у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції не вирішується, оскільки спір по суті позовних вимог не розглядається.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 23 квітня 2024 року скасувати, справу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони виконавчого провадження направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 серпня 2024 року.

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній