Справа № 452/957/21 Головуючий у 1 інстанції: Пташинський І.А.
Провадження № 22-ц/811/773/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.,

з участю: представника апелянта адвоката Кубаренка В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошові кошти у загальному розмірі 389 320,48 грн., з яких:

- кошти в порядку регресу в сумі 277 486,00 грн.;

- 3 % річних у сумі 24 905, 32 грн.;

- втрати від інфляції у сумі 49 392,51 грн.;

- пеню в сумі 37 536,65 грн., а також просив стягнути з відповідачки сплачену ним суму судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог зазначив, що ним - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 отримано в позику від подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) грошові кошти в сумі 20 000,00 дол. США на організацію святкування укладення шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які 15.03.2018 року було ним повернуто останнім.

Вважав, що на даний час наявні підстави для стягнення з відповідачки в його користь в порядку регресу 10000,00 (десять тисяч нуль центів) дол. США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 277 486,00 грн.

Крім того вказував на той факт, що оскільки відповідач йому коштів не повернула, тому за період з 16.03.2018 року по 12.03.2021 рік підлягає стягненню 3% річних в сумі 24 905,32 грн.; втрати від інфляції в розмірі 49 392,51 грн. та пеня в розмірі 37 536,65 грн.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23 січня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням чинного законодавства, а судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Вказує, що відповідачем не надано жодних доказів підробки чи недійсності оригіналу боргової розписки від 14.05.2006.

Факт виконання позивачем одноособово в повному обсязі зобов`язання за борговою розпискою, а також підтвердження кредиторами прийняття виконання позивачем боргових зобов`язань підтверджується доказами, банківським чеком, борговою розпискою.

Зазначає, що якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. Зважаючи на вказане, наявні підстави для стягнення з відповідачки в користь позивача 10 000 дол.США.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

26 липня 2024 року від представника ОСОБА_3 адвоката Фостяка О.Я. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що клопотання не підлягає до задоволення.

Дана справа перебуває в провадженні суду апеляційної інстанції з березня 2024 року і у всіх учасників справи було достатньо часу для наведення своїх доводів у поданому до суду позові, запереченні на позов, письмових поясненнях, апеляційній скарзі та відзиві на скаргу тощо.

З урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Сторони мали реальну можливість реалізувати свої процесуальні права з доведенням своєї позиції по справі, у тому числі через можливість брати участь в судовому засідання в режимі відеоконференції або через представника.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність учасників справи, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта адвоката Кубаренка В.Б. на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що надані представником позивача докази копії документів, які були досліджені в судовому засіданні, є неналежними, недопустимими, недостатніми, та такими, що позбавляють суд можливості встановити їх автентичність і, відповідно, дійсні обставини справи. У зв`язку з цим, на переконання суду, позивачем в належний спосіб не доведено : -наявність правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа розписки від 14 травня 2006 року; -перебування позивача із відповідачем у зареєстрованому шлюбі на момент укладення боргової розписки; -виконання позивачем, як одним із подружжя, одноособово в повному обсязі зобов`язання за борговою розпискою; -підтвердження кредиторами прийняття виконання позивачем боргових зобов`язань; -право позивача на зворотну вимогу (регрес) до відповідача, як іншого з подружжя, у відповідній частині зобов`язання за борговою розпискою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що з копії Розписки від 14 травня 2006 р., наданої суду представником позивача, наявний наступний текст: «Ми, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримали від подружжя ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 ( ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 20.000 (двадцять тисяч нуль центів) дол.США на організацію святкування укладення шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , які зобов`язуємося повернути до 01 березня 2018 року останнім. Отаннім ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ( ОСОБА_6 ) шляхом підписання цієї розписки, стверджують про передачу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вищезазначених коштів, а ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про отримання таких». В розписці наявні чотири підписи виконані від руки, які розміщені навпроти надписів ( ОСОБА_13 ), (ANDREYEVA ELLA (ENOLLA), ( ОСОБА_14 ) та ( ОСОБА_15 ), з яких, підписи навпроти надписів ( ОСОБА_16 (ENOLLA) та (Iryna Komarovska) візуально відрізняються від тексту розписки та інших підписів у ній кольором чорнил (а.с.19).

В копії листа від 17.03.2020 (наявна редакція англійською мовою та в перекладі на українську мову), із зазначенням у ньому про його завірення державним нотаріусом м.Чикаго штату Іллінойс США, наявний наступний текст: « ОСОБА_17 та ОСОБА_12 ( ОСОБА_6 ) позичили гроші в сумі 20 000.00 (двадцять тисяч) доларів США 00 центів на прохання сім`ї ОСОБА_18 та ОСОБА_19 в м.Чикаго США, для святкування весілля ОСОБА_20 (сина ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , вітчима) та нашої доньки ОСОБА_21 . На наші численні прохання ОСОБА_22 та ОСОБА_23 повернути зазначені кошти в сумі 20 000.00 (двадцять тисяч) доларів США 00 центів, які вони позичили для святкування весілля ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . В 2018 році ОСОБА_23 повністю виплатив нам зазначені кошти в сумі 20 000.00 (двадцять тисяч) доларів США 00 центів. Наявні рукописні підписи над написами : ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ( ОСОБА_24 » (а.с.89)

В копії платіжного документа (наявна редакція англійською мовою та в перекладі на українську мову) наявний текст : « ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_26 виплачено замовлення 20 000 доларів США 00 центів, Національний банк ТЦФ» (а.с.87).

Із листа-вимоги ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_3 від 17.01.2021 р. відомо, що ним проінформовано ОСОБА_3 про повернення ним 15.03.2018 р. ОСОБА_27 та ОСОБА_28 ( ОСОБА_29 , отриманої ними від них позики в сумі 20 000 доларів США. Зважаючи на дані обставини, у відповідності із ст.ст.11,1047 ЦК України, ст.ст.60, 61 СК України, ОСОБА_1 просив ОСОБА_3 невідкладно повернути йому частину суми повернутих ним коштів (а.с.4).

Представником відповідача в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено сумніви відповідача в автентичності боргової розписки від 14 травня 2006 року із наявними в ній підписами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ( ОСОБА_30 , та інших доказів, оригінали яких відсутні у матеріалах справи та позивачем суду не надані, його довірителька відповідач у справі ОСОБА_3 , ніякої розписки про отримання позики у розмірі 20 000 дол. США від подружжя ОСОБА_31 не підписувала, там підписи вчинені різними ручками, грошей не отримувала. Із копії чека невідомо, за що платив позивач.

На підтвердження вищевказаної позиції представником відповідача надано скан-копії заяв ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ОСОБА_20 та ОСОБА_32 (в деяких документах перекладено як ОСОБА_33 (наявні редакції англійською мовою та в перекладі на українську мову) як заперечення тверджень позивача щодо отримання та повернення позики.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (стаття 1046 ЦК України).

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказував, що ним та ОСОБА_3 як подружжям, отримано в позику кошти від подружжя ОСОБА_34 . Такі кошти ним повернуто, а тому якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Матеріали справ не містять доказів того, чи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі станом на 2006 рік, якщо так, то чи був їхній шлюб розірвано станом на 2018 рік.

Позивачем не надано належних доказів, які б свідчили що ними дійсно, як подружжям було отримано кошти в борг.

Копії листів, які містяться в матеріалах справи від подружжя ОСОБА_34 суперечать один одному та не є належними доказами, які б підтверджували викладені в позовній заяві обставини.

Колегія суддів приходить до переконання, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23 січня 2024 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 12 серпня 2024 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.