Справа № 149/2046/24
Провадження №2-о/149/114/24
Номер рядка звіту 12
"13" серпня 2024 р. м. Хмільник
Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Олійника І. В.,
за участі секретаря Янюк А. Й.,
заявника ОСОБА_1 , його представника позивача адвоката Розума О. В., приймає участь у режимі відеоконференції
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільнику матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , орган опіки і піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області про встановлення факту самостійного виховання дитини,
В провадженні суду перебуває вищевказана цивільна справа.
Ухвалою суду від 11.07.2024 прийнято заяву до розгляду та відкрито окреме провадження. Залучено орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області.
В судовому засіданні судом поставлено на розгляд учасників питання щодо зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 201/5972/22.
Представник заявника заперечив проти зупинення провадження. Заявник підтримав думку свого представника.
Заінтересовані особи не з`явилися.
Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Як встановлено з матеріалів цивільної справи № 149/2046/24 заявник просить встановити факт самостійного виховання ним своєї доньки ОСОБА_3 , 2014 р.н. Встановлення даного факту необхідне заявнику з метою отримання соціальної допомоги, а також відстрочки від мобілізації.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року (справа № 362/643/21) зазначено, що військова служба є різновидом публічної, тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців, належать до юрисдикції адміністративних судів.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки (ч. 7 ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку»).
Враховуючи, що між заявником та територіальним центром комплектування та соціальної підтримки може виникнути спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, який не пов`язаний з виникненням чи реалізацією цивільних прав та обов`язків заявника, їх існуванням та припиненням, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір може стосуватися лише сфери публічно-правових відносин.
В справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 33-35 постанови від 30 січня 2020 року зазначила, що вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній.
У свою чергу, справи щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються в порядку окремого провадження за правилами ЦПК України. Розгляд справ окремого провадження має свої особливості, які не притаманні адміністративному судочинству.
Разом з тим, ч. 2 ст. 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.
Таким чином у разі виникнення спору з суб`єктом владних повноважень, зокрема які стосуються порушеного заявником питання, останній вправі звернутися до адміністративного суду із позовними вимогами до відповідного уповноваженого органу і певні факти, які мають значення для правильного вирішення спору, підлягають встановленню судом у мотивувальній частині судового рішення.
У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Однакове застосування норм права забезпечує правову визначеність у державі, яка керується верховенством права.
Вищевикладене узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою 26.10.2023 року по справі № 201/5972/22, що стало підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, яка на даний час не розглянута.
Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги заявлені вимоги, а також те, що у справі з подібними правовідносинами її розгляд передано Великій Палаті Верховного Суду, зазначене, на думку суду є підставою для зупинення провадження у справі.
Керуючись ст. ст. 252, 253, 260, 261 ЦПК України, суд,
Провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , орган опіки і піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області про встановлення факту самостійного виховання дитини, - зупинити, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 201/5972/22.
Ухвалу суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а учасником справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду.
Суддя Ігор ОЛІЙНИК