провадження № 2-о/294/69/24
справа № 294/1282/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року Чуднівський районний суд Житомирської області

у складі:

головуючого - судді Лесько М.О.,

при секретарі Івашкевич В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чуднові заяву ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з її рідним братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час захисту Батьківщини від збройної агресії російської федерації, визнання її членом сім`ї ОСОБА_2 станом на день смерті (загибелі).

Свої вимоги мотивує тим, що встановлення цього юридичного факту їй необхідно для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю члена сім`ї, а саме її брата - військовослужбовця на підставі пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20.12.1991 року № 2011-XII, в редакції, яка діяла в період виникнення даних правовідносин (тобто станом на дату загибелі ОСОБА_2 ), а саме для встановлення статусу особи, яка має право на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок загибелі ОСОБА_2 .

Заявниця ствердила, є рідною сестрою військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, старшого солдата, призваного по мобілізації, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув під час захисту Батьківщини від збройної агресії російської федерації у с. Курульки Барвінківського району Харківської області.

У зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 Заявниця, яка є рідною сестрою загиблого, та його членом його сім`ї в розумінні статті 3 Сімейного кодексу України (як особа, яка проживала разом із загиблим, мала спільний побут, взаємні права та обов`язки), звернулася до Міністерства оборони України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги на підставі пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20.12.1991 року № 2011-XII в редакції, яка діяла в період виникнення даних правовідносин - станом на 18.08.2022 року (дату загибелі ОСОБА_2 ).

У відповідності до пункту 4.1 Розділу ІV Наказу Міністерства оборони України № 45 від 25.01.2023 року «Про затвердження Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану» заява з необхідними документами була подана Заявницею через ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте на прийомі у ІНФОРМАЦІЯ_4 Заявниці було роз`яснено, про необхідність підтвердження свого статусу особи, яка має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16-1 Закону № 2011-XII (члена сім`ї або утриманця). Проте заява з документами була прийнята за її наполяганням посадовоми особами ІНФОРМАЦІЯ_4 , та направлена (через ІНФОРМАЦІЯ_5 ) до Міністерства оборони України для розгляду.

Крім того, після відкриття провадження у справі Заявниця отримала Витяг з Протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою однразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.06.2024 року № 16/д, з якого вбачається, що документи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , - сестри загиблого військовослужбовця старшого солдата ОСОБА_2 , щодо призначення одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 Постанови № 168 від 28.02.2022 року повернуті на допрацювання, оскільки Заявниця до своєї заяви не надала документів, які б відповідно до Сімейного кодексу України підтверджували, що Заявниця (сестра) була членом сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 (зокрема, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення - про спільне проживання, ведення спільного господарства та наявність між ними взаємних прав та обов`язків).

Отже, для отримання одноразової грошової допомоги Заявниці необхідно встановити факт спільного проживання, спільного побуту, наявності прав та обов`язків членів сім`ї з ОСОБА_3 станом на дату його смерті, що зробити у позасудовому порядку не вбачається можливим. Тому Заявниця змушена звернутися до суду для встановлення цього юридичного факту.

Заявниця ствердила, що з самого народження вона проживала з братом ОСОБА_2 , ще однією сестрою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьком ОСОБА_5 , матір`ю ОСОБА_6 у будинку по АДРЕСА_1 .

Сестра ОСОБА_4 у 1992 році вийшла заміж та переїхала на постійне місце проживання у будинок за адресою: АДРЕСА_2 , де фактично проживає і на даний час.

Між Заявницею та братом ОСОБА_2 завжди були дружні та теплі відносини, які збереглися до самої загибелі брата. Заявниця як старша сестра з дитинства завжди опікувалася молодшим братом, між ними завжди було порозуміння, багато часу вони проводили разом, як в дитинстві, так і в дорослому віці.

У 1996 році помер їх батько ОСОБА_5 .

У 2001 році Заявниця уклала шлюб із ОСОБА_7 , змінивши прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », та переїхала проживати разом із своїм чоловіком до будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

У 2002 році від даного шлюбу у Заявниці народилася донька ОСОБА_10 , яка на даний час є повнолітньою особою.

У 2006 році Заявниця зареєструвала свою адресу у АДРЕСА_3 .

Весь цей час Заявниця підтримувала дружні відносини з братом ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_11 , враховуючи близьку відстань між населеними пунктами, регулярно приїздила до них та допомагала сім`ї по господарству.

У 2013 році померла матір ОСОБА_6 .

Водночас, починаючи з 2011 року відносини Заявниці з її чоловіком суттєво погіршилися, а з 2017 року Заявниця повністю припинила фактичні шлюбні відносини з останнім, проте офіційно їх шлюб розірваний не був. Кілька років після припинення шлюбних відносин, Заявниця підтримувала з ОСОБА_7 спілкування лише щодо виховання їх спільної доньки ОСОБА_10 , а з моменту досягнення нею повноліття у 2020 році, спілкування з ОСОБА_7 припинилося повністю.

При цьому у 2017 році Заявниця повернулася на постійне місце проживання до будинку по АДРЕСА_1 . Її брат ОСОБА_2 з радістю прийняв сестру, оскільки з дитинства дуже її любив. До того ж, за цей час він не створив власної сім`ї, дітей не мав, і дуже радів тому факту, що тепер сестра буде брати участь у його житті, і вони разом вестимуть господарство.

З того часу Заявниця спільно проживала разом з братом ОСОБА_2 як одна сім`я у будинку по АДРЕСА_1 до його загибелі ІНФОРМАЦІЯ_8 . Вони вели спільне господарство, утримували домашню худобу, спільно брали участь у польових роботах, вирощували урожай, мали спільний бюджет, витрати, як члени сім`ї турбувалися один про одного.

Після загибелі брата, оскільки Заявниця не підтримує реальних сімейних відносин із своїм чоловіком, у червні 2024 року, вона переїхала на постійне місце проживання до м. Чуднів Житомирської області для влаштування свого особистого життя та зареєструвала там своє місце проживання.

Ухвалою суду від 01 липня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явилися, її представник - адвокат Свірська Олена Олександрівна подала до суду заяву, у якій просила розглянути справу без участі Заявника, викладені у заяві вимоги підтримала.

Заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_9 не забезпечила участь свого представника у судовому засіданні, відзиву на заяву не подала, будь-яких заяв чи клопотань до суду від заінтересованої особи не надходило. Про дату, час та місце розгляду справи заінтересована особа повідомлена належним чином, що підтверджено зворотнім поштовим повідомленням.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (прізвище при народженні « ОСОБА_8 ») народилася ІНФОРМАЦІЯ_10 в с. Українка Малинського району Житомирської області та є рідною сестрою ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_11 в с. Українка Малинського району Житомирської області, що підтверджується Свідоцтвом про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 09.06.1978 року (а.с._23), Свідоцтвом про народження ОСОБА_12 серії НОМЕР_3 від 13.04.1974 року (а.с. 22).

Батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Окрім брата ОСОБА_2 , ОСОБА_1 має рідну сестру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 22.01.1972 року (а.с.24).

18 серпня 2022 року під час захисту Батьківщини від збройної агресії російської федерації у с. Курульки Барвінківського району Харківської області військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, старший солдат, призваний по мобілізації, ОСОБА_2 загинув, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 29.12.2022 року, виданим Малинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 18).

Причиною смерті ОСОБА_2 стало «розтрощення тулубу та правої нижньої кінцівки. Вибухова травма, ушкодження внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків», що підтверджується Довідкою про причини смерті № 1949/НЕ від 28.12.2022 року (а.с. 19).

Наказом командира НОМЕР_6 окремої механізованої бригади (по особовому складу) № 53-РС від 08.03.2023 року старшого солдата ОСОБА_2 виключено із списків особового складу військової частини; визначено, що смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 20).

Як вбачається з Витягу з Протоколу № 1308 від 19.04.2023 року 11 Регіональної військово-лікарської комісії щодо ОСОБА_2 , «травма та причина смерті, Так, пов`язана із захистом Батьківщини» (а.с. 21).

Як вбачається з Витягу з Протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою однразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.06.2024 року № 16/д, документи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , - сестри загиблого військовослужбовця старшого солдата ОСОБА_2 , щодо призначення одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 Постанови № 168 від 28.02.2022 року, повернуті на допрацювання, оскільки Заявниця до своєї заяви не надала документів, які б відповідно до Сімейного кодексу України підтверджували, що Заявниця (сестра) була членом сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 (зокрема, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення - про спільне проживання, ведення спільного господарства та наявність між ними взаємних прав та обов`язків).

З огляду на наведене суд приходить до висновку, що Заявниця не має іншої можливості підтвердити той факт, що вона та її брат, який загинув, були членами сім`ї, в іншому порядку, аніж шляхом звернення до суду із заявою про встановлення цього юридичного факту. При цьому встановлення цього факту породжує юридичні наслідки для Заявниці, оскільки з таким фактом законодавство пов`язує можливість реалізації її прав на призначення одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у зв`язку із загибеллю військовослужбовця.

Як вбачається з Довідки № 294 від 19.12.2022 року, виданої Старостою Українківського старостинського округу Малинської міської ради, Заявниця з народження проживала з братом ОСОБА_2 , сестрою ОСОБА_4 та батьками ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у будинку по АДРЕСА_1 (а.с.25).

Згідно з відомостями, зазначеними у Довідці № 294 від 19.12.2022 року ОСОБА_4 у 1992 році вийшла заміж, змінила прізвище із « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_13 », та переїхала на постійне місце проживання у будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається із Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 12.05.1996 року, у 1996 році помер батько Заявниці ОСОБА_5 (а.с. 29).

Як вбачається із Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_8 від 10.11.2001 року, у 2001 році Заявниця уклала шлюб із ОСОБА_7 , змінивши прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 » (а.с. 26).

У 2002 році від даного шлюбу у Заявниці народилася донька ОСОБА_10 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_9 від 04.06.2002 року (а.с.27), яка станом на дату загибелі ОСОБА_2 є повнолітньою особою.

У 2006 році Заявниця зареєструвала свою адресу у АДРЕСА_3 , що підтверджується відповідною відміткою у паспорті Заявниці (а.с.15).

Як вбачається із Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_10 від 01.08.2013 року, у 2013 році померла матір Заявниці - ОСОБА_6 (а.с.28).

Як вбачається з Акту № 3 від 17.01.2024 року, складеного відповідними посадовими особами Малинської міської ради, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 (актовий запис № 764 від 29.12.2022 року, свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_5 від 29.12.2022 року), дійсно з народження і до моменту смерті був зареєстрований та проживав в житловому будинку по АДРЕСА_1 разом із своєю сестрою - ОСОБА_1 та вели спільне господарство; також зазначено, що ОСОБА_2 не перебував у цивільному шлюбі, позашлюбних дітей не мав (а.с.30).

Як вбачається з Довідки № 24 від 19.01.2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , на день смерті (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 764 від 29.12.2022 року) був зареєстрований та проживав в житловому будинку по АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_2 за даною адресою проживала сестра ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.31).

Як вбачається з Довідки № 14/01-16 від 11.01.2023 року, виданої приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Гальченко Т.Г., одним із спадкоємців щодо майна померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , згідно із спадковою справою № 4/2023 від 11.01.2023 року, є його сестра ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.32).

Як вбачається з Договору про розподіл спадкового майна від 15.03.2017 року, укладеного між спадкоємцями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_14 , до ОСОБА_2 в порядку спадкування перейшов житловий будинок за АДРЕСА_1 , та розташована під ним земельна ділянка (а.с.33-35).

Як вбачається з квитанцій ТОВ «Житомирська обласна енергопостачальна компанія» (Малинська ЦОК), особовий рахунок № НОМЕР_11 по Договору про постачання електричної енергії був оформлений на ОСОБА_2 (а.с. 36-37).

При цьому оплату комунальних послуг за електроенергію за вказаною адресою здійснювала Заявниця. Як бачається з квитанцій про оплату за електроенергію в період 2020 - 2022 р.р. з банківської карти Заявниці у АТ «КБ «Приватбанк» на користь «Малинський район ЖОЕК» здійснювалися платежі з призначенням платежу «за енергопостачання від ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 » (а.с. 38-40, 43-49).

З фіскальних чеків АТ «КБ «Приватбанк» також вбачається, що в період 2020-2022 р.р. Заявниця регулярно здійснювала платежі на користь оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» з призначенням платежу «оплата за мобільний зв`язок № тел. НОМЕР_12 », який до дати загибелі належав ОСОБА_2 (а.с. 41-42).

Грошове забезпечення ОСОБА_2 надходило від військової частини НОМЕР_13 безпосередньо на банківський рахунок Заявниці, що підтверджується банківськими виписками АТ «КБ «Приватбанк» про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_14 . З банківських виписок, зокрема, вбачається, що на вказаний рахунок Заявниці в період з березня 2022 року по вересень 2022 року надходили грошові кошти від військової частини НОМЕР_13 з призначенням «заробітна плата», а саме: 19575,17 грн. - 24.03.2022 року; 115 251,61 грн. - 11.04.2022 року; 17652,30 грн. - 16.04.2022 року; 14904,18 грн. - 12.05.2022 року; 98 500,00 грн. - 17.05.2022 року; 14 151,90 грн. - 13.06.2022 року; 14 254,54 грн.; 21.07.2022 року; 29 550,00 грн. - 26.07.2022 року; 43 668,33 грн. - 30.07.2022 року; 14 302,59 грн. - 22.08.2022 року; 14 586,46 грн. - 13.09.2022 року (а.с. 50-51).

Як вбачається з Наказу командира НОМЕР_6 окремої механізованої бригади (по особовому складу) № 53-РС від 08.03.2023 року Заявниця зазначена як член сім`ї ОСОБА_2 (а.с. 20).

Сповіщення про загибель ОСОБА_2 від 29.12.2022 року № 2920/1, видане 3-м відділом ІНФОРМАЦІЯ_4 саме Заявниці, а не будь-якій іншій особі. При цьому у Сповіщенні про загибель від 29.12.2022 року № 2920/1 у графі «адреса» зазачено «Житомирська область, Коростенський район, с. Українка» (а.с. 52).

Як вбачається з Довідки № 4072 від 24.03.2023 року, виданої військовою частиною НОМЕР_13 для членів сім`ї осіб, які приймали безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів національної безпеки та оборони, у графі «ПІБ члена сім`ї особи, яка загинула» зазначана ОСОБА_1 (а.с.53).

Відповідно до відомостей, вказаних у Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 8 від 29.12.2022 року, поховання ОСОБА_2 здійснила Заявниця (а.с.54).

Як вбачається з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.08.2022 року, Заявницю визнано потерпілою особою у кримінальному провадженні № 0001540 від 31.08.2022 року за фактом зникнення безвісти ОСОБА_2 (а.с.55). При цьому Постанова від 12.12.2022 року про встановлення трупа особи ОСОБА_2 , видана органом досудового розслідування Заявниці (а.с.56).

Як вбачається з Витягу з Реєстру територіальної громади № 2024/007574157 від 27.06.2024 року, в червні 2024 року Заявниця переїхала на постійне місце проживання до м. Чуднів Житомирської області (а.с.17).

Таким чином наведені Заявницею обставини щодо факту її спільного проживання з братом ОСОБА_2 однією сім`єю станом на дату його загибелі у будинку по АДРЕСА_1 , наявності у них спільного бюджету, ведення спільного господарства, наявності взаємних прав та обов`язків знайшли своє підтвердження дослідженими судом доказами під час судового розгляду справи.

Стосовно тієї обставини, що станом на дату загибелі ОСОБА_2 місце проживання Заявниці було зареєстровано за іншою адресою у - м. Малин Житомирської області, суд звертає увагу на правовий висновок, сформований у Постанові Верховного Суду від 06.04.2021 року у справі № 504/4387/16-ц, провадження № 61-6299св20, в якому зазначено наступне: «Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

«Відповідно до частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Таким чином, положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від зареєстрованого місця її проживання. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом».

З огляду на наведене суд констатує, що факт реєстрації місця проживання Заявниці за іншою адресою не має правового значення з урахуванням того, що обставина фактичного проживання Заявниці у будинку по АДРЕСА_1 станом на дату загибелі ОСОБА_2 , підтверджена належними та допустимими доказами.

Розглядаючи вимоги заяви, суд застосовує до даних правовідносин такі положення законодавства України.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 2011-XII дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті.

Частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Тобто, вищевказаний Закон пов`язує право на отримання одноразової допомоги з настанням певних обставин, а саме: у разі загибелі, у разі встановлення інвалідності, у разі встановлення ступеня втрати працездатності.

Відповідно до частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, відповідно до пункту 1 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Частиною 3 статті 16-2 Закону № 2011-XII передбачено, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України. На виконання частини 3 статті 16-2 Закону № 2011-XII Постанову Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», якою визначаються умови виплати одноразової грошової допомоги в період дії воєнного стану.

Як вбачається з правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду від 16 лютого 2021 року № 750/10356/16-а «…дата смерті військовослужбовця є визначальною обставиною для визначення дати виникнення у відповідних осіб права на отримання одноразової грошової допомоги та, відповідно, розміру для її нарахування».

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, що діяла на період виникнення правовідносин, тобто станом на дату загибелі ОСОБА_2 - 18.08.2022 року) визначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Так, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства.

Важливе правове значення в контексті визначення поняття «сім`я», «член сім`ї» становить Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 пунктом 6 мотивувальної частини якої встановлено, що до кола членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки.

Конституційний суд також зазначив, що членами сім`ї, є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 31.03.2020 у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19).

При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно врахувати ознаки, визначенні у понятті домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року із змінами та доповненнями, згідно якої домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

З огляду на наведені вище приписи законодавства, враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, які підтверджують спільне проживання заявниці та її загиблого брата ОСОБА_2 , наявність спільного побуту, взаємних прав та обов`язків суд приходить до висновку про обгрунтованість вимоги Заявниці про визнання її членом сім`ї брата ОСОБА_2 станом на день його смерті.

За змістом ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно із вимогами ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21 справи про встановлення юридичних фактів підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства незалежно від мети звернення до суду (зокрема, підтвердження соціального статусу для призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця) і наявності в заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень.

Згідно з ч.7 ст.294 ЦПК України судові витрати, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. З огляду на це судові витрати суд відносить на рахунок Заявниці.

Керуючись статтею 3 Сімейного кодексу України, статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ (в редакції, яка діяла станом на 18.08.2022 року), пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, Постановою Кабінету Міністрів № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» статтями 13, 77-81, 259, 263-265, 268, 273, 293-294, 315-316, 319 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю - задовольнити повністю.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків сестри ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_15 , зі своїм братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем села Українка Малинського району Житомирської області, станом на день його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Визнати сестру ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_15 , членом сім`ї її брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Українка Малинського району Житомирської області, станом на день його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя: Лесько М.О.