Провадження № 2/761/872/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Дем`янчук С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС», ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач),інтереси якого представлені адвокатом пустовим Б.В., звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс Груп» (далі по тексту - відповідач 1), ОСОБА_2 ( далі по тексту - відповідач 2), в якому просив: 1) стягнути з відповідача-1 на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 700,00 грн., пеню в розмірі 1 826,42 грн., 3% річних в розмірі 415,96 грн., моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн., а всього 4 941,42 грн.; 2) стягнути з відповідача-2 на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 17 588,1 грн., моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн., а всього 19 588,10 грн..

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.06.2019 о 22 год. 30 хв. в м. Києві на бульварі Дружби Народів, е/о № НОМЕР_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «RenaultLaguna», д.н.з. НОМЕР_2 , не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «BMW», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3 , який в подальшому здійснив зіткнення з транспортним засобом «DaewooLanos», д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_1 , чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР України.

Зазначає, що внаслідок вищевказаної ДТП, транспортний засіб «DaewooLanos», д.н.з. НОМЕР_4 , що належить позивачу, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , отримав значні механічні пошкодження. Згідно постанови Печерського районного суду м. Києва від 24.09.2019 у справі про адміністративні правопорушення №757/32817/19-п, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Вказує, що станом на 14.06.2019 цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «RenaultLaguna», д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована полісом обов`язкового страхування АМ№8920905 в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Брокбізнес". 13.12.2023 змінилась назва Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" на Акціонерне товариство "Страхова компанія "ББС Іншуранс", що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

24.06.2019позивач ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Брокбізнес» із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку за договором ОСЦПВВНТЗ. 10.06.2020позивач звернувся до ПрАТ «СК «Брокбізнес» із заявою про виплату страхового відшкодування. Зазначає, що 09.06.2021 ПрАТ «СК «Брокбізнес» сплатило на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 15 304,29 грн.. На замовлення ОСОБА_1 було проведено Звіт № 82/10/19 про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ), відповідно до якого: величина вартості матеріального збитку, нанесеного власнику пошкодженого транспортного засобу «DaewooLanos», д.н.з. НОМЕР_4 , з врахуванням обмежень та допусків, в межах яких відбулась оцінка, станом на дату проведення дослідження становить 23 320,41 грн..

Крім того, щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат позивач вказував, що 10.06.2020 він звернувся до ПрАТ «СК «Брокбізнес» із заявою про виплату страхового відшкодування. 09.06.2021 ПрАТ «СК «Брокбізнес» сплатило на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 15 304,29 грн. Таким чином, позивач вважає, що на його користь з відповідача-1 має бути стягнуто від простроченої суми 15 304,00 грн за період з 11.09.2020 року по 06.08.2021 року, 3 % річних -415,96 грн., пені -1826,42 грн.. Однак, страхової виплати недостатньо для відшкоудвання завданої шкоди, а тому позивач просить стягнути з відповідача-2, як з особи винної в ДТП на його користь матеріальну шкоду у розмірі 17 588,1 грн..

Окрім того, позивач зазначає, що тривалий час не міг використовувати власний транспортний засіб за його призначенням, в особистих цілях, задля своєї сім`ї, роботи, відпочинку. Позивач був вимушений відшукати власні кошти для ремонту автомобіля, при цьому відповідач-2 жодного разу не поцікавився та не запропонував допомогу з свого боку, у вигляді відшкодування завданої шкоди, що призвело до втрати позивачем зайваго часу та коштів, які виділялися на інші потреби, на збір документів, інформації, документів щодо даної ДТП, проведення оцінки, пошуку та залучення до справи адвоката, що в свою чергу внесло суттєвий розлад в звичайний, повсякденний життєвий уклад позивача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2021 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В..

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.12.2021позовну заяву прийнято до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

14.03.2024 року до суду надійшов відзив на позов від представника відповідача 1, відповідно до якого останній заперечує проти позову, та просить суд відмовити у задоволені позовних вимог з огляду на те, що страховиком було відшкодовано позивачу суму страхового відшкодування та у відповідача 1 відсутні будь-які зобов`язання перед позивачем. Вказує, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в Страховій компанії «Брокбізнес» згідно полісу №АМ/89200905. 14.06.2019 року позивач звернувся до Страхової компанії «Брокбізнес» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. 02.07.2019 пошкоджений транспортний «DaewooLanos», д.н.з. НОМЕР_4 був оглянутий оцінювачем, про що було складено акт огляду. Відповідно до Звіту № 448-2019 від 27.05.2021 року про оцінку вартості матеріального збитку, матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу «DaewooLanos», д.н.з. НОМЕР_4 внаслідок пошкодження під час ДТП, становить 18 526 грн. (вісімнадцять тисяч п`ятсот двадцять шість гривень80 коп.). 09.06.2021 року на підставі Звіту № 448-2019 від 27.05.2021 про оцінку вартості матеріального збитку, матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу «DaewooLanos», д.н.з. НОМЕР_4 , було здійснено розрахунок страхового відшкодування та складено страховий акт №80257/1 та здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 15 304 грн. (п`ятнадцять тисяч триста чотири гривні 29 коп.). Вказує, що для розрахунку страхового відшкодування і прийняття обгрунтованого рішення щодо його виплати необхідно було встановити наявність чи відсутність вини ОСОБА_1 у спричинені ДТП 14.06.2019. Оскільки постанова про адімінстративне правопорушення у справі 7577/32815/19-п була винесена Печерським районним судом м. Києва 26.03.2021, то СК «Брокбізнес» дотрималась строків і норм, передбачених Законом ОСЦПВВНТЗЄ та не порушило прав позивача. Крім того, СК «Брокбізнес» відшкодувала позивачу витрати з евакуації (транспортування) транспортного засобу з місця ДТП до місця стоянки у розмірі 700,00 грн., що підтверджується розрахунком страхового відшкодування до страхового акту, а тому моральні страждання позивача, які полягають у помилковому припущенні щодо невиплати йому 700,00 грн. страхового відшкодування за евакуацію транспортного засобу, є надуманими та такими, що не відовідають дійсності. Таким чином, представник відповідача 1 просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідач 2 правом подачі відзиву не скористався.

У судовому засіданні представник позивачапозовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просив суд їх задовольнити та ухвалити відповідне рішення, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові.

У судове засідання представник відповідача-1не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити без участі представника.

Відповідач-2 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причину неявки до суду не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування(пункт 9.1 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Щодо вимоги позову до відповідача-1, судом встановлено наступне.

14.06.2019 о 22.30 год. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «RenaultLaguna», д.н.з. НОМЕР_2 , в м. Києві на б-рі Дружби Народів, е/о№ НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «BMW», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який в подальшому здійснив зіткнення з транспортним засобом «DaewooLanos», д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_1 , чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР України.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 24.09.2019 року по справі про адміністративне правопорушення №757/32817/19-п, відповідача-2 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та звільнено його від адміністративної відповідальності у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, факт винуватості відповідача ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 14.06.2019 року, є встановленим та не підлягає доказуванню.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент ДТП цивільно правова відповідальність водія автомобіля «RenaultLaguna», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована полісом обов`язкового страхування № АМ/89200905 в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Брокбізнес", страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну - 100 000 грн., розмір франшизи -2000,00 грн..

24 червня 2019 року позивач звернувся до Страхової компанії «Брокбізнес» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

Згідно з вимогами статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна.

Приписами статті 5 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначено, що суб`єктом оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі.

10 вересня 2003 року постановою Кабінету Міністрів України № 1440 затверджено Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», який є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Пунктами 50-55 вказаного Національного стандарту № 1, зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

28 жовтня 2004 року постановою Кабінету Міністрів України № 1442 затверджено Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», який є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Приписами частини шостої статті 9 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні визначено, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 та з урахуванням Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади.

Так, згідно з пунктом 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна (незважаючи на вибір оцінювачем методичного підходу його оцінки) передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до вимог пункту 51 Національного стандарту № 1, незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Разом із цим, вимогами пункту 56 Національного стандарту № 1 визначено, що звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість, а також додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки.

Отже, виходячи з наведених норм, незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі № 211/2171/15, від 01 жовтня 2020 року у справі № 2-2394/10, від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17, від 07 квітня 2021 року у справі № 753/3055/18.

02 липня 2019 пошкоджений транспортний «DaewooLanos», д.н.з. НОМЕР_4 , був оглянутий оцінювачем, про що було складено акт огляду.

Відповідно до Звіту № 448-2019 від 27 травня 2021 про оцінку колісного транспортного засобу, який виконаний ТОВ «Незалежно - Експертна Асистуюча Компанія» матеріальний збиток завданий власнику транспортного засобу «DaewooLanos», д.н.з. НОМЕР_4 , внаслідок пошкодження під час ДТП становить 18 526 грн. (вісімнадцять тисяч п`ятсот двадцять шість гривень80 коп.).

09 червня 2021 року на підставі Звіту № 448-2019 від 27 травня 2021 про оцінку колісного транспортного засобу, матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу (засобу «DaewooLanos», д.н.з. НОМЕР_4 , було здійснено розрахунок страхового відшкодування та складено страховий акт №80257/1 та здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 15 304 грн. (п`ятнадцять тисяч триста чотири гривні 29 коп.).

Пунктом 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.1 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.2 статті 30Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Обґрунтовуючи позовні вимоги до відповідачів, позивач вказував на те, що після отримання суми страхового відшкодування він, не погоджуючись із сумою виплати, самостійно замовив експертне дослідження для встановлення розміру завданої йому пошкодженням автомобіля шкоди.

Так, відповідно до Звіту № 82/10/19 про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ) від 23.09.2019 року, величина вартості матеріального збитку, нанесеного власнику пошкодженого автомобіля «DaewooLanos», д.н.з. НОМЕР_4 , з врахуванням обмежень та допусків, в межах яких відбулась оцінка,становить 23 320,41 грн..

Пунктами 34.1 - 34.3. ст. 34 Закону передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Як вбачається, з наданих учасниками справи письмових доказів, відповідачем 1 були виконані вимоги ст. 34 Закону щодо направлення представника страховика для огляду пошкодженого транспортного засобу та обрання експерта для визначення розміру шкоди та виплачено страхове відшкодування позивачу на підставі Звіту, проведеного на замовлення страховика.

В силу норм Закону страхових відшкодовує оцінену шкоду, страховиком було визначено розмір страхового відшкодування -15 304,29 грн., на підставі оцінки розміру шкоди, проведеної експертом на замовлення страховика, який хоча і не перевищує ліміту відповідальності, проте визначений відповідно до Закону та умов договору страхування.

Необхідно зауважити, що в ході розгляду справи, сторонами не було заявлено клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, враховуючи подані сторонами звіти, які містять різну оцінку завданого матеріального збитку.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 1 недоплаченого страхового відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 700,00 грн., задоволенню не підлягають, оскільки витрати з евакуації (транспортування) транспортного засобу з місця ДТП до місця стоянки відповідачем-1 відшкодовано позивачу 09.06.2021, що підтверджується розрахунком страхового відшкодування до страхового акту і розрахунком.

Враховуючи, що відповідачем 1 було виплачене позивачу страхове відшкодування, суд не вбачає підстав для задоволення похідних від основної вимоги вимог щодо стягнення з відповідача пені, 3 % річних та моральну шкоду.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (провадження № 14-95цс20) підтвердила вищезазначений висновок, вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі №205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі №147/66/17).

Тобто, якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.10.2020року у справі №755/7666/19,а також у постановах від 21.12.2022 справа № 369/13458/20; від 09.11.2022 справа № 366/2985/19; від 09.11.2022 справа № 497/470/2021 та інших.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч.1-4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст.89 ЦПК України).

Для деліктних відносин є характерним застосування презумпції вини заподіювача шкоди, проте усі інші умови застосування такого виду цивільно-правової відповідальності підлягають доведенню у повному обсязі позивачем.

Аналогічні правові висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) (пункт 81): «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18)».

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Здійснюючи правосуддя, ЄСПЛ керується, у тому числі, принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що в даному випадку, страховиком було виплачено позивачу суму страхового відшкодування у відповідності до п. 30.2 ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при цьому, позивачем не доведено розміру збитків, які він просив стягнути з відповідача 2 та те, що страхової виплати виплаченої страховиком недостатньо для відшкодування завданої шкоди.

Задоволення вимог про відшкодування збитків з винуватця ДТП, який є застрахованою особою, виходячи з вартості автомобіля до ДТП, без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу після ДТП та з урахуванням того, що транспортний засіб залишається у власності та вільному розпорядженні позивача, а також, що розмір страхової виплати не перевищує ліміт відповідальності страховика, не можна визнати обґрунтованим, а покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах ліміту відповідальності страховика на відповідача, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог до відповідача 2. Похідна вимога щодо стягнення з відповідача 2 моральної шкоди також не підлягає задоволенню.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд застосовує п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якого судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 77-79, 89, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, судї -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Сіромашенко