Справа № 212/3474/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 серпня 2024 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого Чайкіна І.Б., за участю: секретаря судового засідання Крутиголови В.О., цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради в особі Служби у справах дітей про встановлення факту перебування на утриманні,-
Ухвалою суду від 03.04.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою від 27 травня 2024 року закрите підготовче провадження та справу призначено до розгляду 25 червня 2024 року.
Представник позивача ОСОБА_8 подав клопотання про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити.
Третя особа ОСОБА_3 подала клопотання про розгляд справи без її участі, просила задовольнити позовні вимоги.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання повторно не з`явився про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином.
Представник виконкому Саксаганської районної у місті ради до судового засідання не з`явився про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином.
Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням відсутності заперечень сторони позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Правовідносини «утримання дітей», є предметом регулювання Сімейного кодексу України.
Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття.
Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб.
Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч. 2 ст. 166 СК).
У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 КК України.
Визнання батьків або одного із них недієздатними не припиняє їх обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину. Водночас, смерть матері або батька чи оголошення їх померлими припиняє їх обов`язок по утриманню дитини. До спадкоємців померлих батьків обов`язок по утриманню дитини не переходить.
Отже, аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків.
Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Частинами 1 та 2 ст. 27 вказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.
Отже вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків, прямо передбачений законом, лише за сукупності таких обставин:
- такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання;
- вітчим може надавати матеріальну допомогу.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 уклав шлюб з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що свідчить свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_1 від 20.08.2020 року (а.с. 11).
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2 від 30.11.2012 року (а.с.15).
Від першого шлюбу ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 мають двох дітей: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_3 ) та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_4 ) (а.с. 13-14).
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мають посвідчення батьків багатодітної сім`ї, видане виконкомом Саксаганської районної в місті ради 20.04.2021 року НОМЕР_5 (а.с. 16-17).
Як вбачається з акта мешканців будинку затвердженого головою правління ОСББ "Соборності 43-КР" від 14.02.2024 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , але проживають за адресою: АДРЕСА_2 по теперішній час без реєстрації. (а.с. 23)
Згідно з характеристиками та довідками з навчальних закладів діти ОСОБА_7 та ОСОБА_6 характеризуються позитивно, вихованням дітей займається мати ОСОБА_3 , батько розвитком дітей не цікавиться. (а.с. 22-23)
Відповідно до розрахунків заборгованості ОСОБА_2 станом 01.02.2024 заборгованість по аліментам складає 49 132,95 грн. (а.с. 18).
Ухвалою від 05 березня 2024 року Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження стосовно встановлення вищевказаних фактів перебування дітей на утриманні, оскільки наявний спір про право (а.с. 30).
Позивач ОСОБА_1 має самостійний заробіток та вказує, що може утримувати дітей (а.с. 49-57).
Отже, судом встановлено що позивач являється вітчимом ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ..
Вітчим - це чоловік (нерідний батько) рідної матері дитини, з яким мати й дитина постійно проживають однією сім`єю.
Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки.
Як було зазначено вище, сімейне законодавство передбачає права та обов`язки щодо утримання вітчимом падчерки, пасинка (ст. 268 Сімейного кодексу України).
Матеріали справи свідчать про те, що пасинок та падчерка заявника ОСОБА_1 мають рідного батька - ОСОБА_2 .
Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.
При цьому, одночасно з позбавленням батьківських прав, суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.
Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати актом факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні. Такий факт може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.
Судом враховано, що матеріали справи не містять жодних відомостей про усиновлення вказаних дітей позивачем у встановленому законодавством порядку за наявності відповідних підстав.
Якщо мати дитини (пасинка) вбачає у поведінці свого колишнього чоловіка (батька дитини) ознаки, за наявності яких особа може бути позбавлена батьківських прав, то може скористатись відповідною процедурою. Крім того, у випадку позбавлення батька батьківських прав така дитина, за згоди самої ж дитини, може бути усиновлена. Вітчим у даному разі матиме право на усиновлення такої дитини. І лише після усиновлення, усиновлювач зобов`язаний утримувати неповнолітніх усиновлених дітей.
Альтернативних ситуацій, які описані в сімейному законодавстві та стосуються спірного випадку, - немає.
Окрім цього, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні також будь-які дані щодо відсутності у дітей рідних діда та баби, або ж неможливості належного утримання ними дитини.
Законодавець безальтернативно наголошує на тому, що батько зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей навіть в тому випадку, коли не проживає разом з ними. Форми такого утримання можуть різнитись. Тобто, законодавець надає право сторонам сімейних правовідносин диспозитивно вирішити питання про форму утримання дитини одним із батьків, який проживає окремо.
Принагідно,суд зазначає, що відсутність виконавчого документу про стягнення документів не є достовірним доказом відсутності факту участі біологічного батька в житті дитини у контексті утримання, оскільки таке може здійснюватися у добровільному порядку.
Сімейне законодавство визначає безумовний обов`язок щодо утримання батьками своїх неповнолітніх дітей, то стосовно вітчима (мачухи) передбачено лише право на участь у вихованні.
Водночас, матеріали справи також не містять і доказів, якими би підтверджувалось фактичне утримання заявником вищезазначених дітей.
Так, надана до суду довідка про фактичне місце проживання разом з матір`ю дітей підтверджує лише факт спільного проживання заявника з дружиною та дітьми, проте такі документи не свідчать про утримання заявником зазначених осіб.
Посвідчення багатодітної родини, видане подружжю ОСОБА_1 на підставі ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до якого багатодітна сім`я - сім`я, в якій подружжя (чоловік та жінка) перебуває у зареєстрованому шлюбі, разом проживає та виховує трьох і більше дітей, у тому числі кожного з подружжя, або один батько (одна мати), який (яка) проживає разом з трьома і більше дітьми та самостійно їх виховує.
Аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що у розумінні такого закону для отримання статусу багатодітної сім`ї необхідно здійснювати виховання трьох і більше дітей, а не їх утримання, що вочевидь не є тотожними поняттями.
Що стосується долучених до матеріалів справи Звітів про нараховану та виплачену заробітну плату за останнім місцем роботи позивача, то з цих документів вбачається, що він отримував заробітну плату у різних розмірах, однак, доказів, які б підтверджували, що ці кошти були витрачені саме на утримання неповнолітніх дітей, які не є достатнім та належним доказом даного факту, матеріали справи не містять.
Таким чином, суд оцінюючи надані позивачем докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, вважає недоведеним факт перебування дітей на утриманні заявника - ОСОБА_1 ..
З огляду на викладене, подана до суду позовна заява про встановлення факту, що має юридичне значення, є не обґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 76-78, 81 ЦПК України суд,-
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради в особі Служби у справах дітей про встановлення факту перебування на утриманні - відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Повний текст рішення суду складений та підписаний 06 серпня 2024 року.
Суддя: І. Б. Чайкін