Справа № 646/2772/24
№ провадження 2/646/1754/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2024 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - Клімової С.В.,

за участю секретаря - Герко Є.В.,

представника позивача адвоката Скаби А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Червонозаводського районного суду м.Харкова з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період з 10.10.2023 по 23.10.2023 помилково здійснив ряд платежів на картку відповідача на загальну суму 334 087,02 грн. Переказ грошових коштів було здійснено через мобільний застосунок АТ «Універсал Банк». Під час переказу коштів ідентифікації прізвища та ім`я отримувача не відбулося, відповідно з`ясувалось не відразу, що кошти були надіслані на номер картки, яка належить іншому отримувачу. Жодних договірних відносин між сторонами не існувало, жодних товарів та послуг у відповідача не придбав. Позивачем помилково було вказано номер картки відповідача для переказу коштів, реквізити якої позивач мав в силу того, що знав відповідача та мав реквізити його картки. Внаслідок такої помилки, було помилково та безпідставно зараховано на рахунок відповідача 334 087,02 грн. На вимогу позивача повернути безпідставно отримані кошти, відповідач 01.12.2023 перерахував позивачу 10 000 грн, залишок іншої суми повертати відмовився. Позивач просить суд стягнути з відповідача 324087,02 грн, витрати по сплаті судового збору у сумі 3 846,47 грн та 40 000 грн витрат на професійну правову допомогу.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 березня 2024 року дану справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 березня 2024 року клопотання представника позивача про забезпечення позову було залишено без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Скаба А.В. підтримала позовні вимоги, пояснивши, що позивачем помилково були перераховані грошові кошти у розмірі 334 087,02грн., 10000 грн. з яких відповідачем повернуто, однак залишок суми відповідач відмовився повертати у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. Вимоги щодо стягнення 40 000 грн. за надання професійної правової допомоги просить залишити без розгляду.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставлення повідомлення у додатку «Viber», у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача.

Суд, з`ясувавши думку представника позивача, учасників процесу, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст. ст. 11,15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Так, з 10 жовтня 2023року по 23 жовтня 2023року позивач ОСОБА_1 перерахував на банківську карту відповідача ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 334087,02грн., від відповідача 01.12.2023 року отримав 10000грн., що підтверджується випискою по банківській картці позивача від 06.03.2024.

Відповідно до квитанцій № В7НО-8ММЗ-1СВ2-Н1ВТ від 23.10.2023 відповідач перерахував 35 300 грн., № Н8М9-7Е8С-АСТ8-672Н від 23.10.2023 - 40 000 грн., № Е3ХХ-6ВТ4-0К1С-АТСО від 23.10.2023 - 18 200 грн., № АР88-7НМН-24АК-1Е2Н від 21.10.2023 -63 500 грн., № НМРА-9К67-2Х8Т-Х623 від 20.10.2023 -10 000 грн., № 1Р06-ВС11-2С7Р-4АСА від 20.10.2023 -16 800 грн., № 8В8В-ВХ0К-925С-3766 від 12.10.2023 80 000 грн., № 4В0К-СХ7К-3306-7142 від 10.10.2023 30 000 грн., № 4ХКН-2799-3ЕК6 від 10.10.2023 40 000 грн, позивач зазначив в графі «Призначення платежу» - переказ особистих коштів.

18 січня 2024 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення безпідставно набутих грошових коштів.

Зі змісту вимоги слідує, що позивач у період з 10.10.2023 по 23.10.2023, помилково, через застосунок АТ «Універсал Банк» - monobank здійснив ряд платежів на загальну суму 334 087,02 грн. на банківський рахунок відповідача, які просить повернути.

Стаття 76 ЦПК України, регламентує, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку зібраним у справі доказам як в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані Конституцією України та Цивільним Кодексом України(далі ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Схожий по суті висновок зроблений в пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).

Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності.

Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18 (провадження № 61-434 св 20) та від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022 св 22).

Так, в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 квітня 2024 року у справі № 127/12240/22, безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Судом перевірено, що позивач сплатив відповідачу кошти, знаючи, що між ним та відповідачем відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) з повернення коштів, позивач добровільно сплачував кошти, а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків). При цьому позивач перераховував відповідачу кошти різними сумами, регулярно, всього було перераховано 9 платежів. У призначеннях платежу позивач зазначав, що призначенням платежу є переказ особистих коштів. Так як позивач не був зобов`язаний перераховувати кошти внаслідок відсутності договірних відносин із відповідачем, а також будь-яких інших зобов`язань, проте він здійснював ці платежі регулярно, його поведінка щодо вимоги повернення цих коштів є вочевидь суперечливою та недобросовісною.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 324 087,02 грн.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судові витрати в даному випадку стягненню не підлягають.

Керуючись ст. 3,7, 8, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 223, 263-265, 273, 274, 354 ЦПК України, ст.ст.1212, 1215 ЦК України, ст.8 Конституції України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після складання повного судового рішення відповідно до ст.268 ЦПК України в цей же строк з дня складання повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається на офіційному порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки http://cz.hr.court.gov.ua

Повний текст рішення складено 08.08.2024 року.

Суддя: С.В.Клімова