Справа № 185/3391/24
Провадження № 2/201/2689/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого судді Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа ОСОБА_3 ) про стягнення суми застави, 3% річних та коштів, витрачених на ремонт побутової техніки,

ВСТАНОВИВ:

08.05.2024р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю з Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа ОСОБА_3 ) про стягнення суми застави, 3% річних та коштів, витрачених на ремонт побутової техніки (а.с. №2-7).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2024р. головуючою у справі визначена суддя Ткаченко Н.В.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 10.05.2024р. було прийнято до розгляду цивільну справу № 185/3391/24 та відповідно до положень ч.5 ст.279 ЦПК України призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. №71).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача адвокат Крюченкова Х. В. (діє на підставі ордеру від 15.03.2024р. а.с. №10) в позовній заяви посилалась на те, що 08.01.2023р. між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір оренди нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , строком дії з 20.01.2023р. по 19.07.2023р., який у подальшому був пролонгований ще на 6 місяців. Під час укладання договору позивач вніс на карту відповідачки орендну плату за перший календарний місяць у розмірі 26 000 грн., а також забезпечувальний платіж (заставу) у розмірі 50 000 грн., відповідно до п. 15 договору, який відповідачка зобов`язувалась повернути після закінчення строку оренди за відсутності матеріальних збитків житлу та майну, а також за відсутності заборгованості з орендної плати. 19.02.2024р. позивач звільнив орендоване житлове приміщення в належному стані, але відповідачка не повернула йому заставу у розмірі 50 000 грн., отриману згідно п. 15 договору в день його укладання, як і не повернула 5 300 грн., витрачені позивачем на ремонт пральної машини під час проживання в орендованій квартирі.

Враховуючи викладене, позивач був вимушений звернутись до суду з вказаним позовом та просив суд стягнути з відповідачки на його користь заставу у розмірі 50 000 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 90 грн. 16 коп., а також витрати з ремонту пральної машинки у розмірі 5 300 грн. та судові витрати по справі.

Відповідачка ОСОБА_2 двічі повідомлялася про розгляд справи шляхом надсилання копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками за місцем реєстрації (а.с. № 70). Проте, відповідачкою не вчинено дій по отриманню поштової кореспонденції від суду. Так, обидва конверти повернулися на адресу суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» (а.с. №75, 83). При тому, що адреса реєстрації місця проживання відповідачки підтверджена відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру від 10.05.2024р. (а.с. №70).

Відповідно до вимог ст.ст. 190, 272 ЦПК України відповідачка є такою, що належним чином повідомлена про розгляд даної цивільної справи, однак правом на подачу відзиву, будь-яких письмових пояснень або клопотань, не скористалась.

10.06.2024р. до суду від третьої особи - ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення, в яких остання зазначила, що мешкала в орендованій квартирі разом з ОСОБА_1 на підставі п. 25 укладеного ним договору оренди від 08.01.2023р. Матеріальних збитків орендованій квартирі і майну, що було у ній, ними завдано не було, що підтверджується актом приймання квартири від 24.02.2024р., орендна плата внесена у повному обсязі, що підтверджується квитанціями про сплату. Отже, підстав для неповернення відповідачкою застави у розмірі 50 000 грн. немає (а.с. №78-80).

Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам у сукупності з наявними письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Стосовно позовних вимог про стягнення суми застави суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 08.01.2023р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір оренди нерухомого майна, за яким орендодавець передала позивачу у тимчасове користування житлове приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_1 (а.с. №12-14).

08.01.2024р. сторони підписали акт передачі, як додаток №1 до договору від 08.01.2023р., та орендодавець передала орендатору ключі від орендованої квартири (а.с. №16).

За користування житловим приміщенням позивач сплатив грошову суму за перший календарний місяць у розмірі 26 000 грн. та забезпечувальний платіж (заставу) у розмірі 50 000 грн. (п. 15 договору).

Відповідно до п.8 договору строк оренди був зазначений - 6 місяців, а саме з 20.01.2023р. по 19.07.2023р. При цьому, договір у подальшому був пролонгований ще на 6 місяців на тих же умовах (п. 20-22 договору).

Згідно із п. 4 договору, орендар здійснює користування приміщенням протягом терміну дії цього договору, і йому забороняється здавати дане житлове приміщення в суборенду або використовувати за іншим призначенням, окрім як для проживання.

Відповідно до п. 25 договору з орендарем в орендованій квартирі проживала третя особа ОСОБА_3 .

За п. 19 договору орендодавець зобов`язується повернути заставу після закінчення строку оренди (або при достроковому розірванні) при відсутності: матеріальних збитків орендованому житлу і майну та заборгованості з оплати.

Пунктом 26 договору передбачено, що орендар несе повну відповідальність за пошкодження квартири, меблів або обладнання, нанесених з вини чи неуважності орендаря, чи членів його сім`ї або гостей.

21.01.2024р. позивач (за один календарний місяць згідно з умовами договору) повідомив відповідачку про бажання звільнити квартиру шляхом направлення смс-повідомлення у мессенджері «WhatsApp».

19.02.2024р. між позивачем та ОСОБА_5 , який діяв від імені орендодавця ОСОБА_2 підписано акт приймання, відповідно абз. 3, 4 якого орендар передав, а орендодавець прийняв ключі від квартири (а.с. №15).

Також, цим актом сторони підтвердили, що все майно (меблі та обладнання) передані без пошкоджень.

Разом з тим, отриману заставу у розмірі 50 000 грн. відповідачка не повернула.

У мессенджері «WhatsApp» відповідачка повідомила, що отримана застава не підлягає поверненню, оскільки позивачем були порушені умови договору, а саме п. 18, відповідно до якого забороняється заводити домашніх тварин, а також абз. 5 «Особливих умов», згідно з якими орендодавець має право здійснювати контроль за станом приміщення квартири шляхом її огляду.

Крім того, судом встановлено, що позивачем під час проживання в орендованій квартирі за власні кошти було здійснено ремонт пральної машинки, який склав 5 300 грн., що підтверджується квитанцією № М 009235 від 15.03.2023р. (а.с. №17).

Проте, вартість ремонту пральної машини відповідачка не відшкодувала.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).

Відповідно до ч. 1-2 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ч. 1 ст. 572 ЦК України).

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

З аналізу викладеного вбачається, що право учасників цивільних правовідносин визначити в договорі вид забезпечення виконання зобов`язань, що не передбачений ст. 546 ЦК України, узгоджується із принципом свободи договору, встановленого ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільні в укладенні договору та визначені умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Умовами договору оренди, укладеного між сторонами, визначено, що під час його підписання, орендар сплачує орендну плату за календарний місяць 26 000 грн. та забезпечувальний платіж (заставу) у розмірі 50 000 грн. (п. 15 договору).

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач під час укладення договору сплатив відповідачці орендну плату та 50 000 грн. в якості залогової суми, що підтверджується копіями квитанцій, наявними в матеріалах справи.

Як вбачається з договору, залогова сума у розмірі 50 000 грн., передавались відповідачці в якості забезпечення зобов`язань за договором, а саме сплати орендної плати, а також в якості забезпечення збереження в належному стані речей та меблів, що здавались в оренду разом з квартирою.

Згідно із п. 19 договору орендодавець зобов`язується повернути заставу після закінчення строку оренди (або при достроковому розірванні) при відсутності: матеріальних збитків орендованому житлу і майну та заборгованості з оплати.

Укладений між сторонами договір оренди за своїм змістом слід вважати змішаним (ч.2 ст.628 ЦК України) й до договору застосовуються вимоги, що висуваються до правовідносин застави.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України, право застави припиняється, зокрема, у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Згідно із ч.3 ст.593 ЦК України у разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов`язання заставодержатель (в даному випадку відповідачка, у володінні якої перебувало заставлене майно (грошові кошти у розмірі 50 000 грн.), зобов`язана негайно повернути його заставодавцеві (позивачу).

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, згідно положень, визначених ч. 1,5 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Положеннями частини першої статті 820 ЦК України визначено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла.

Одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 2 ст. 820 ЦК України).

Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця (ч. 3 ст. 820 ЦК України).

Розмір орендної плати за договором складає 26 000 грн. за один місяць, орендна плата сплачується у вигляді передплати не пізніше 20 числа поточного місяця (п. 13-14 договору).

Доказів того, що позивач не виконував належним чином умови договору оренди, орендну плату не сплачував чи пошкодив майно, у зв`язку з чим у відповідачки виникло право на заставлене майно, останньою суду не надано.

Натомість, в матеріалах справи наявні копії квитанції, якими підтверджується внесення позивачем щомісячно орендної плати та комунальних платежів (а.с. №18-30).

Крім того, довіреною особою відповідачки 19.02.2024р. підписано акт приймання, яким сторони підтвердили, що все майно (меблі та обладнання) передані без пошкоджень.

Частиною першою статті 782 ЦК України визначено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Відповідно до ч. 2 ст. 782 ЦК України, у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

В ході розгляду справи відповідачкою не надано доказів того, що позивач неналежним чином виконував умови укладеного договору, як і доказів того, що відповідачка скористалася правом відмовитись від договору оренди, передбаченим ст. 782 ЦК України, не надано суду доказів того, що існує заборгованість за договором та відповідачка звертався до позивача з вимогою про погашення заборгованості, чи що існує відповідне судове рішення про стягнення такої заборгованості, а також доказів того, що пошкоджено майно під час проживання позивача.

Враховуючи викладене, а також те, що строк дії договору закінчився 19.02.2024р. та не був продовжений за згодою сторін, суд доходить висновку, що вимога про стягнення з відповідачки грошових коштів у розмірі 50 000 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення 3% річних за ст. 625 ЦК України, суд вважає, що ці вимоги також підлягають задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Таким чином, з відповідачки підлягають стягненню 3% річних у розмірі 90 грн. 16 коп.

Щодо стягнення вартості ремонту пральної машинки у розмірі 5 300 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 776 ЦК України, якщо наймодавець не провів капітального ремонту речі, що перешкоджає її використанню відповідно до призначення та умов договору, наймач має право: 1) відремонтувати річ, зарахувавши вартість ремонту в рахунок плати за найм речі, або вимагати відшкодування вартості ремонту.

Згідно із ч. 3 ст. 778 ЦК України, якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за найм речі.

Відповідно до п. 26 договору, укладеного між сторонами, орендар несе повну відповідальність за пошкодження квартири, меблів або обладнання, нанесених з вини чи неуважності орендаря, чи членів його сім`ї або гостей.

Судом встановлено, що в період проживання позивача в орендованій квартирі, він був вимушений зробити ремонт пральної машинки, що підтверджується квитанцією № М 009235 від 15.03.2023р. (а.с. № 17), але ці витрати не були відшкодовані власником квартири.

Доказів того, що пошкодження пральної машинки відбулось з вини позивача, відповідачкою суду не надано.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача витрати за проведення ремонту пральної машинки у розмірі 5 300 грн.

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволені повністю, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 211 грн. 20 коп. (а.с. № 1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 546, 548, 570, 572, 593, 625, 626, 627, 628, 638, 776, 778, 762, 782, 815, 820 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа ОСОБА_3 ) про стягнення суми застави, 3% річних та коштів, витрачених на ремонт побутової техніки задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) суму застави у розмірі 50 000 грн., 3 % річних від простроченої суми у розмірі 90 грн.16коп., а також витрати понесені за ремонт пральної машинки у розмірі 5 300 грн., а разом 55 390 грн. 16 коп. (п`ятдесят п`ять тисяч триста дев`яносто грн. 16 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 211 грн. 20коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.