Справа № 464/1713/24 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/811/1747/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.

з участю представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Доготер Оксани Гергіївни на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 17 травня 2024 року в складі судді Мички Б.Р. в справі за заявою представника ОСОБА_2 адвоката Доготер Оксани Георгіївни про перегляд за нововиявленими обставинами та скасування судового наказу у справі №464/1713/24 від 11 березня 2024 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини, -

встановив:

08 березня 2024 року заявник ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліментів на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.

11 березня 2024 року Сихівським районним судом м. Львова видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше п`ятдесяти відсотків від прожиткового мінімуму на одну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.03.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

17 квітня 2024 року через систему «Електронний суд» представник заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подала заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу по справі №464/1713/24, провадження №2-н/464/592/24 від 11 березня 2024 року.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що між сторонами існує спір про право, який зокрема існував на дату подання заявником заяви про видачу судового наказу. 17.10.2023 між заявником та ОСОБА_2 укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Робак Л.А. У вказаному договорі сторони визначили, що дитина до досягнення нею повноліття постійно проживатиме разом із матір`ю. Крім цього, у вказаному договорі зазначено, що дитина може тимчасово проживати разом із тим з батьків, який постійно проживає окремо від неї. На початку 2022 року після повномасштабного вторгнення ОСОБА_2 разом із малолітнім сином виїхала за кордон до Швейцарії, де вони проживали по час подачі заяви до суду. Відповідно до норм чинного законодавства аліменти на утримання дитини не можуть стягуватися з того з батьків, з ким така дитина постійно проживає, у даному випадку з матері ОСОБА_2 . Факт тимчасового перебування дитини з батьком, право на яке передбачено п. 2.3 Договору зазначеного вище та погодженого між сторонами, не є правовою підставою для звернення заявника із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з матері.

Оскаржуваною ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 17 травня 2024 року у задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами та скасування судового наказу у справі №464/1713/24 від 11 березня 2024 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини відмовлено.

Судовий наказ Сихівського районного суду м. Львова від 11.03.2024 у справі №464/1713/24 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше п`ятдесяти відсотків від прожиткового мінімуму на одну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.03.2024 і до досягнення дитиною повноліття залишено в силі.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2 , апеляційну скаргу в інтересах якої подала адвокат Доготер О.Г. Вважає, що суд неповністю з`ясував обставини справи, що мають виняткове значення для її розгляду, а також неправильно застосував норми матеріального права.

Зокрема зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги факт наявності спору між сторонами, який є підставою для відмови в задоволенні заяви про стягнення аліментів в наказному провадженні.

Згідно із ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про наявність якого заявнику невідомо.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Зауважує, що у заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами наголошувалось на наявності спору між сторонами, адже боржник заперечує факт постійного місця проживання дитини з батьком та повідомляє, що малолітній син, станом на сьогодні, тимчасово перебуває у заявника.

На підтвердження вказаних обставин покликається на те, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова у справі 464/6987/23 від 16.10.2023 шлюб між сторонами розірвано. Паралельно з процедурою розірвання шлюбу заявник та боржник погодили місце проживання дитини з матір`ю, уклавши 17.10.2023 Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Робак Л.А., який зареєстрований в реєстрі за №2176.

У пункті 2.1 Договору сторони погодили, що дитина до досягнення нею повноліття проживатиме разом матір`ю за адресою реєстрації її місця проживання або за іншою адресою, яка визначатиметься угодою між батьками.

Відповідно до п.2.3 даного Договору сторони узгодили, що дитина за взаємною згодою батьків, яка підтверджується угодою між ними, укладеною в простій письмовій формі, може тимчасово проживати, в тому числі під час канікул, разом з тим із батьків, який постійно проживає окремо від неї, за адресою реєстрації місця постійного проживання такого із батьків або іншою адресою.

З даного приводу зазначає, що 23 грудня 2023 року заявник за згодою боржника забрав сина для тимчасового спільного проживання та спільного проведення часу на період зимових канікул. За спільною домовленістю заявник повинен був повернути сина до початку навчального процесу у садку, а саме 08.01.2024. Проте, після закінчення зимових канікул він відмовився дотримуватись умов Договору та повертати сина боржнику. Наголошує, що дитина на даний період лише тимчасово перебуває з батьком, оскільки боржник ніколи не чинила перешкод для реалізації батьком своїх батьківських прав.

Зауважує, що відповідно до норм чинного законодавства аліменти на утримання дитини не можуть стягуватись з того з батьків, з ким така дитина постійно проживає, у даному випадку з матері ОСОБА_2 .

Факт тимчасового перебування дитини з батьком, право на яке передбачено п. 2.3 вищезазначеного договору та погоджено сторонами, не є правовою підставою для звернення заявника із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з матері дитини.

Просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 17 травня 2024 року та постановити нове рішення, яким скасувати за нововиявленими обставинами судовий наказ №464/1713/24, виданий Сихівським районним судом м. Львова 11.04.2024 про стягнення аліментів; відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 .

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно із вимогами ч. 3 ст. 360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду судового рішення.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив, просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Апелянт ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_5 в судове засідання не прибули, представник ОСОБА_5 подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебування у відпустці, однак належних доказів про надання відпустки (наказ, розпорядження) до клопотання не долучила.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з такого.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у зв`язку з нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив із того, що підстави для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відсутні, оскільки вказані заявником обставини, не є нововиявленими.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів із встановлених судом обставин справи.

Так, звертаючись 08 березня 2024 року до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на його користь аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, заявник ОСОБА_3 вказував на те, що дитина на даний час проживає разом з ним.

На підтвердження вказаних обставин долучив до заяви Акт обстеження матеріальних побутових умов від 19.03.2024 року, згідно із яким ОСОБА_3 та його син ОСОБА_3 проживають за адресою АДРЕСА_1 .

Листом ТзОВ "Повноділ" №401 від 29.01.2024 року підтверджено, що профілактичні огляди дитини ОСОБА_3 проводяться за зверненням батька ОСОБА_3 та в його присутності.

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину.

Частиною першою статті 170 ЦПК України визначено, що боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно із частиною восьмою статті 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Частиною першою статті 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі №919/11027/18, провадження №12-7звг22, пункт 5.3).

Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі №127/10129/17, провадження №14-549зц18, пункт 26).

Обставини, які могли бути встановлені при розгляді справи в разі виконання учасниками справи та судом вимог процесуального закону (змагальність, диспозитивність тощо), не можуть визнаватися нововиявленими (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №345/1362/20, провадження №61-8675св21).

Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені процесуальним законом, відсутні, а також якщо ці обставини були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі №127/10129/17, провадження №14-549зц18, пункти 27, 28).

Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, доказ, який підтверджує обставини, що виникли після рішення, або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову; не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №9901/819/18, провадження №11-430заі20, пункт 6.38).

Таким чином, необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 глави 3 розділу V ЦПК України з метою перегляду за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів дає підстави для висновку, що такими нововиявленими обставинами є юридичні факти, які існували на час видачі судового наказу, є істотними для розгляду заяви про його видачу, тобто могли вплинути на висновки суду про права та обов`язки заявника і боржника. Нововиявлені обставини є також обставини, які виникли після набрання судовим наказом законної сили, але віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами (постанова Верховного Суду від 30 серпня 2021 року у справі №461/1229/20, провадження №61-15179св20).

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) за умови відсутності зловживання. У цьому контексті ЄСПЛ неодноразово наголошував, що сама по собі наявність у національних законодавствах процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами не суперечить праву на справедливий судовий розгляд та принципу правової визначеності, якщо зазначений вид перегляду використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення ЄСПЛ від 06 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» №2).

Процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами має бути використана у спосіб, сумісний із пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Ключовим для розуміння природи зазначеного виду перегляду судових рішень є тлумачення поняття «нововиявлені обставини». ЄСПЛ зауважує, що процедура скасування судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що віднайдено докази, які раніше не були об`єктивно доступними та які можуть призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка вимагає скасування судового рішення, має довести, що вона не мала можливості надати суду докази до закінчення судового розгляду і що такі докази мають вирішальне значення для справи.

Системний аналіз практики ЄСПЛ щодо перегляду судових рішень дозволяє зробити висновок, що нововиявленими обставинами можуть бути визнані обставини, які: а) існували під час розгляду справи судом; б) не були відомими суду та учасникам справи під час розгляду справи судом; в) мають істотне значення для справи і можуть призвести до іншого результату судового розгляду (тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте) (рішення ЄСПЛ від 26 червня 2018 року у справі «Industrial Financial Consortium Investment Metallurgical Union проти України», від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України»).

Враховуючи викладене, як за чинним процесуальним законодавством, так і за сталою практикою ЄСПЛ, до нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.

Визначені законодавчо як нововиявлені, ці обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Такі обставини мають бути відповідним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Отже, процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає існування доказу або факту, який має значення для з`ясування обставин справи, раніше не був відомий, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі №910/11027/18).

Апелянт ОСОБА_2 мотивувала вимоги про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами тим, що 17.10.2023 між сторонами було укладено Договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, у пункті 2.1 якого сторони погодили, що дитина до досягнення нею повноліття проживатиме разом матір`ю за адресою реєстрації її місця проживання або за іншою адресою, яка визначатиметься угодою між батьками.

Відповідно до п.2.3 даного Договору сторони узгодили, що дитина за взаємною згодою батьків, яка підтверджується угодою між ними, укладеною в простій письмовій формі, може тимчасово проживати, в тому числі під час канікул, разом з тим із батьків, який постійно проживає окремо від неї, за адресою реєстрації місця постійного проживання такого із батьків або іншою адресою.

Разом з тим, апелянт в скарзі зазначила, що з 23 грудня 2023 року заявник за згодою боржника забрав сина для тимчасового спільного проживання та спільного проведення часу на період зимових канікул. За спільною домовленістю заявник повинен був повернути сина до початку навчального процесу у садку, а саме 08.01.2024. Проте, після закінчення зимових канікул він відмовився дотримуватись умов Договору та повертати сина боржнику. Наголошувала, що дитина на даний період лише тимчасово перебуває з батьком, оскільки боржник ніколи не чинила перешкод для реалізації батьком своїх батьківських прав.

Тобто, апелянт не заперечувала того факту, що на час, як звернення 08.03.2024 ОСОБА_3 до суду із заявою про стягнення аліментів, так і на час видачу судового наказу 11.03.2024 дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав разом з батьком.

Наявність укладеного між сторонами 17.10.2023 Договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини не позбавляло заявника права звернутись до суду із заявою про стягнення аліментів, оскільки дитина проживала разом з батьком.

Покликання апелянта на те, що дитина проживає з батьком лише тимчасово, що не дає йому права звернутись із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, є помилковим, оскільки положення частини 5 статті 183 Сімейного кодексу України чітко регламентують, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Тобто зміст зазначеної статті не містить прямої вказівки на проживання дитини з одним із батьків постійно чи тимчасово, а лише проживання.

Наявність спору про право про визначення місця проживання дитини, не впливає на висновки суду першої інстанції та не мають правового значення при розгляді заяви про видачу судового наказу.

Інші доводи апеляційної скарги за своїм змістом є аналогічними доводам заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку, а тому не потребують додаткового правового аналізу з боку суду апеляційної інстанції.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що обставини, на які посилається представник ОСОБА_2 адвокат Доготер О.Г., не є нововиявленими обставинами в розумінні положень пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, у зв`язку з чим й обґрунтовано відмовив в задоволенні заяви.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду першої інстанції не спростовують та за своїм змістом фактично є доводами заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку, про що зазначив в мотивувальній частині ухвали, а відтак такі доводи не потребують додаткового правового аналізу з боку суду апеляційної інстанції.

Процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, цивільному процесуальному закону та має бути збалансована з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Доготер Оксани Гергіївни залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 17 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 серпня 2024 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк