Ухвала

Іменем України

02 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 199/8985/14-ц

провадження № 61-11072ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи Олександра Володимировичана постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2024 року (повний текст складено 28 червня 2024 року) у складі колегії суддів: Барильської А. П., Демченко Е. Л., Макарова М. О., в справі за скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи Олександра Володимировича щодо виконання судового рішення, заінтересована особа: ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В. щодо виконання судового рішення, заінтересована особа ОСОБА_1 .

Скарга мотивована тим, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № DNHDGR01430310 від 19 травня 2006 року у розмірі 21 905,86 доларів США, пеню у розмірі 6 061,82 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 217,25 грн.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року скасовано та постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» на погашення заборгованості за кредитним договором №DNHDGR01430310 від 19 травня 2006 року станом на 08 вересня 2015 у тому числі, 21 463,19 доларів США (екв. 474 712,10 грн) заборгованості по тілу кредиту, 688,61 доларів США (екв. 15 230,33 грн) заборгованості за відсотками за користування кредитом, 1 177 грн пені.

На виконання вказаного судового рішення Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська 10 квітня 2019 року видано виконавчий лист.

24 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О. В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1. 21 грудня 2023 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження ними було встановлено, що 03 серпня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О. В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від НОМЕР_2 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Вказана постанова не була надіслана на адресу стягувача.

Банк зазначав, що приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження незаконно, оскільки у разі отримання позики в іноземній валюті позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику, натомість приватним виконавцем було стягнуто у гривневому еквіваленті.

Банк просив:

визнати незаконною постанову від 03 серпня 2020 року у виконавчому провадженні за № НОМЕР_1, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжею О. В. про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 3акону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом №2/199/299/15;

скасувати постанову від 03 серпня 2020 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжею О. В. про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення, згідно з виконавчим документом 2/199/299/15;

направити виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № DNHDGR01430310 від 19 травня 2006 року, станом на 08 вересня 2015 року, у тому числі, 21 463,19 доларів США (екв. 474 712,10 грн) заборгованості по тілу кредиту, 688,61 доларів США (екв. 15 230,33 грн) заборгованості за відсотками за користування кредитом, 1 177 грн. пені до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О. В. для подальшого стягнення боргу.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська в складі судді: Якименко Л. Г. від 30 січня 2024 року в задоволені скарги банку відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

виходячи із вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема норми пункту 9 частини 1 статті 39 виконавче провадження підлягає закінченню у разі - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О. В. встановивши, що борг в сумі 491 119,43 грн (яка зазначена представником стягувача у заяві про відкриття виконавчого провадження) стягнуто із боржника, постановив закінчити виконавче провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Суд вказане рішенням приватного виконавця вважає таким, що відповідає Закону;

представник стягувача АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що сплаті підлягає заборгованість у сумі 30 315,77 доларів США, за офіційним курсом валюти на день платежу, отже стягнуту рішенням суду заборгованість в іноземній валюті сплачено не у повному обсязі, оскільки курс валюти змінився, а тому виконавчі дії підлягають продовженню. Проте, викладена правова позиція стягувача АТ КБ «ПриватБанк» є необґрунтованою, оскільки суперечить статті 533 ЦК України та резолютивній частині рішення суду, де чітко визначено суму заборгованості в іноземній валюті та її еквівалент у гривнях за офіційним курсом відповідної валюти, що підлягає сплаті, без будь-якої вказівки щодо подальшого визначення суми заборгованості за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. За таких обставин скарга задоволенню не підлягає.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2024 року:

апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково;

ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2024 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення скарги;

визнано незаконною та скасовано постанову від 03 серпня 2020 року у виконавчому провадженні за № НОМЕР_1, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжею О. В. про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 3акону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом № 2/199/299/15;

в задоволенні іншої частини скарги банку відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

на виконання судового рішення видано виконавчий лист, за яким приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжею О. В. відкрито виконавче провадження. В ході виконавчого провадження борг в сумі 491 119,43 грн. боржницею погашено. 03 серпня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О. В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від НОМЕР_2, на підставі пункту 9 частини першої статті 39 3акону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

втім заборгованість з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № DNHDGR01430310 від 19 травня 2006 року, стягнута саме у валюті зобов`язання тобто у доларах США, а не у гривні. У гривні було визначено еквівалент заборгованості по тілу кредиту та по відсоткам. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Таке твердження узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Тобто стягнення заборгованості у гривні є неналежним виконанням судового рішення;

оскільки між стягувачем та боржниками існувало грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом в іноземній валюті - долар США, то виконавець зобов`язаний був під час примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, керуватися положеннями ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: виявивши у боржника кошти у гривнях, виконавець мав дати доручення про купівлю валюти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а в подальшому - спрямувати ці кошти на рахунок стягувача. Невиконання вимог положень цієї статті свідчить про порушення прав стягувача як сторони виконавчого провадження. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 26 травня 2022 року у справі № 686/5863/13-ц, від 22 вересня 2023 року у справі № 2-1540/12, від 12 листопада 2020 року у справі № 127/17686/13-ц, від 09 жовтня 2020 року у справі № 799/2340/18, від 27 липня 2020 року у справі № 607/16146/17, від 15 липня 2020 року у справі № 711/12474/14-ц, від 01 липня 2020 року у справі № 308/1811/18;

у зв`язку з тим, що на рахунок стягувача АТ КБ «ПриватБанк» сума заборгованості була перерахована у гривні, колегія суддів погодилася із доводами скаржника, що постанова від 03 серпня 2020 року у виконавчому провадженні за № НОМЕР_1, винесена приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжею О. В. про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 3акону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом №2/199/299/15 винесена без рахування того, що заборгованість стягнута у доларах США, тому слід визнати незаконною та скасувати, та в цій частині скаргу задовольнити;

вимоги скарги про направлення виконавчого листа до приватного виконавця виконавчого округу для подальшого стягнення боргу до задоволення не підлягають, оскільки стягувач не позбавлений права звернутися із відповідною заявою до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжею О. В., до якої долучити усі необхідні для належного виконання рішення, наявні у нього документи. Тому колегія суддів зробила висновок про часткове задоволення апеляційної скарги та необхідність скасування ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2024 року і ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення скарги.

Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжею О. В. 29 липня 2024 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2024 року (повний текст складено 28 червня 2024 року), у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Приватний виконавець у касаційній скарзі посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

в зв`язку із виконанням рішення суду в рамках примусового виконання ОСОБА_2 було повністю сплачено заборгованість за кредитом, сплачено також виконавчий збір та компенсовано витрати, пов`язані із виконавчим провадженням. В зв`язку із цим 03 серпня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу відповідно до статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та припинено чинність арешту майна боржника. Таким чином, встановлено, що боржником ОСОБА_1 в повному обсязі здійснено погашення кредитної заборгованості;

твердження стягувача щодо неправомірних дій приватного виконавця також спростовуються поданою заявою на відкриття виконавчого провадження, що підписана представником стягувача від 22 липня 2020 року № 24, де представник стягувача просить про відкриття виконавче провадження та стягнути суму заборгованості у розмірі 491 119,43 грн, при цьому не вказавши на те, що така сума еквівалентна сумі в доларах США, що була задоволена судом. Приватний виконавець в процесі виконання судового рішення обмежений в правах на стягнення сум, що перевищують заявлену стягувачем суму.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № DNHDGR01430310 від 19 травня 2006 року у розмірі 21 905,86 доларів США, пеню за кредитним договором № DNHDGR01430310 від 19 травня 2006 року у розмірі 6 061,82 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 217,25 грн.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року скасовано та постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» на погашення заборгованості за кредитним договором №DNHDGR01430310 від 19 травня 2006 року станом на 08 вересня 2015 у тому числі, 21 463,19 доларів США (екв. 474 712,10 грн) заборгованості по тілу кредиту, 688,61 доларів США (екв. 15 230,33 грн) заборгованості за відсотками за користування кредитом, 1 177 грн пені.

На виконання вказаного судового рішення Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська 10 квітня 2019 року видано виконавчий лист.

24 липня 2020 року представником АТ КБ «ПриватБанк» надано до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи О. В. заяву про відкриття виконавчого провадження.

24 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О. В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

В ході виконавчого провадження борг в сумі 491 119,43 грн боржницею погашено.

03 серпня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжею О. В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від НОМЕР_2, на підставі пункту 9 частини першої статті 39 3акону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця (частина третя статті 49 Закону України «Про виконавче провадження»).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) зазначено, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зазначено, що: «особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження». Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця. Саме таким чином необхідно діяти у випадку примусового виконання грошового зобов`язання, визначеного в іноземній валюті, про що зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18).З наведених підстав вказівка в резолютивній частині рішення суду першої інстанції про стягнення відповідних сум з конвертацією цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу є помилковою, тому з резолютивної частини рішення суду першої інстанції слід виключити слова «з конвертацією цієї суми у національну валюту на день здійснення платежу» у всіх випадках їх застосування)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) вказано, що «правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Із матеріалів справи убачається, що, ухвалюючи рішення у справі, Шевченківський районний суд визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення. Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про необхідність відступити від правової позиції Верховного Суду України щодо застосування пункту 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV у подібних правовідносинах, викладеного в постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1445цс17».

Апеляційний суд встановив, що у зв`язку з ухваленням судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу має бути перерахована саме в іноземній валюті (доларах США), а не у національній валюті України - гривні; сума заборгованості була перерахована стягувачу у гривні, а не в доларах США.

За таких обставин, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення скарги.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи Олександра Володимировича на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2024 року в справі за скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи Олександра Володимировича щодо виконання судового рішення, заінтересована особа: ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков