Справа №:361/2802/24
Провадження №: 2/755/6503/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" серпня 2024 р. місто Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва САВЛУК Т.В., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович Вікторії Михайлівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Швидка Ірина Миколаївна, приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Лисогор Олег Анатолійович, про визнання недійними договорів позики та відновлення становища, яке існувало до порушення прав,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» звернулось до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович Вікторії Михайлівни, з вимогами:

«Визнати недійсним договір позики, укладений 21 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Швидкою Іриною Миколаївною.

Визнати недійсним договір позики, укладений 03 січня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Швидкою Іриною Миколаївною.

Відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення частини житлового будинку, загальна площа (кв.м):488.9, житловою площею (кв.м):137.5, що складається з житлового будинку «А-2», сарай «Б», вбиральня «В», колодязь «К», огорожа, та частини земельної ділянки, площею 0,18 га, кадастровий номер::01:075:0167, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2 »

10 травня 2024 року Броварським міськрайонним судом Київської області (суддя Радзівіл А.Г.) постановлено ухвалу про направлення матеріалів позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович Вікторії Михайлівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Швидка Ірина Миколаївна, приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Лисогор Олег Анатолійович, про визнання недійними договорів позики та відновлення становища, яке існувало до порушення прав, за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва.

Вивчивши матеріли позовної заяви та долучені до неї додатки на предмет дотримання позивачем вимог цивільного процесуального законодавства при визначенні підсудності даного спору конкретному суду, суддя дійшов наступних висновків.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. (частини 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України)

Кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. ( частина 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 19 Цивільного процесуального кодексу України). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 26 - 30 Цивільного процесуального кодексу України).

Виходячи з поняття підсудність у цивільному судочинстві як розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ, підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Питання про підсудність справ визначається цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до положень статі 27 Цивільного процесуального кодексу України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

При зверненні з цим позовом до суду, позивачем визначено у якості відповідачів - фізичну особу ОСОБА_1 - зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_3 , що територіально відноситься до Дніпровського району міста Києва, та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. - адреса місцезнаходження - АДРЕСА_4 , що територіально відноситься до Подільського району міста Києва.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Разом з тим, виходячи з положень ч. 1 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Правила виключної підсудності, визначені у частині першій статті 30 Цивільного процесуального кодексу України, які застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, та стосуються позовів, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно (земельні ділянки, будинки, квартири тощо).

Як роз`яснено у п. 41 та п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК України).

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виключна підсудність особливий вид територіальної підсудності. Правила виключної підсудності забороняють застосування при пред`явленні позову інших видів підсудності загальної (ст. 27 ЦПК України), альтернативної (ст. 28 ЦПК України) підсудності пов`язаних між собою вимог. Це означає, що пред`явлення позовів по справах, перерахованих в ст. 30 ЦПК України, в інші суди, крім зазначених в ній, не допускається.

Виходячи з підстав та предмету позову, позивачем оспорюються договору позики, укладені 21 лютого 2022 року та 03 січня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також окремо заявлено вимогу стосовно повернення у власність ОСОБА_2 частини житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20) у питанні щодо застосування правил виключної підсудності розгляду спорів щодо стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна дійшла до наступних висновків: «що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

Позиція Великої Палати ВС ґрунтується, зокрема, на висновку про те, що, враховуючи аналіз змін у законодавчому регулюванні та лексичне тлумачення поняття, виключна підсудність справ застосовується до відповідних правовідносин загалом, а не щодо їх окремих складових.

Таким чином, предметом позову є припинення порушень, пов`язаних з належним використанням об`єкту нерухомого майна у господарській діяльності суб`єктом господарювання, що зумовлює застосування правил виключної підсудності для розгляду даного спору у відповідності до вимог ч.1 ст. 30 ЦПК України.

Згідно положень статті 378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

При цьому, відповідно до частини першої та третьої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, ухвалення Дніпровським районним судом міста Києва рішення за результатами розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович Вікторії Михайлівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Швидка Ірина Миколаївна, приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Лисогор Олег Анатолійович, про визнання недійними договорів позики та відновлення становища, яке існувало до порушення прав, яка не підсудна цьому суду, оскільки підлягає розгляду за правилами виключної підсудності (за місцем знаходження спірного об`єкту нерухомого майна) не відповідатиме критеріям судового рішення, які визначені статтею 263 ЦПК України, та є підставою, передбаченою ст. 378 ЦПК України, для його скасування.

Принцип законного судді нерозривно пов`язаний з правом особи на повноважний, компетентний суд. Відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд не тільки вправі, а й зобов`язаний ухилитися від розв`язання справ, йому не підсудних.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» і «Сокуренко та Стригун проти України», роз`яснив, що суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначаються правилами підвідомчості та підсудності.

Відповідно до частини третьої статті 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги, не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Враховуючи, що розгляд справи не розпочато, а згідно з ч. 1 ст. 378 ЦПК України порушення правил виключної підсудності є підставою для скасування рішення і передачі справи на новий розгляд, суддя приходить до висновку, що цей позов не підсудний Дніпровському районному суду міста Києва.

Дотриманням судами процесуальних норм інституту підсудності означає дотримання положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 серпня 2019 року у справі № 855/364/19 (провадження № 11-871ав19) суд дійшов наступних висновків: «Розгляд судом предметно непідсудної йому справи може призвести до ухвалення незаконного рішення, обмежити право кожного на судовий захист належним судом, позбавити можливості скористатися правом на апеляційне чи касаційне оскарження рішення.

Отож, з наведеного можна підсумувати, що якщо суд першої інстанції помилково чи неправильно направив до суду тієї самої інстанції справу, яка за предметом спору, суб`єктним складом учасників, характером спірних правовідносин відноситься до його підсудності, а суд, якому була направлена справа (позовна заява), повернув її назад як направлену внаслідок порушення правил підсудності, то рішення суду, який повернув справу адресанту, не може розцінюватися як ознака спору щодо підсудності чи порушення заборони про передавання справ.

Таке рішення суду свідчить про виконання вимог процесуального закону щодо забезпечення дієвості і обов`язковості положень інституту підсудності справ і є реалізацією гарантії кожного на розгляд справи судом, встановленим законом. Таке рішення є виконанням вимог закону»

За наведених обставин, суддя дійшов висновку, що позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович Вікторії Михайлівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Швидка Ірина Миколаївна, приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Лисогор Олег Анатолійович, про визнання недійними договорів позики та відновлення становища, яке існувало до порушення прав, не підсудна Дніпровському районному суду міста Києва та підлягає направленню за підсудністю до Броварського міськрайонного суду Київської області, тобто за місцезнаходження спірного об`єкту нерухомого майна.

Враховуючи викладене та керуючись статями 2, 4, 27, 31, 260, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

п о с т а н о в и в:

Цивільну справу № 361/2802/24 (провадження № 2/755/6503/24) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович Вікторії Михайлівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Швидка Ірина Миколаївна, приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Лисогор Олег Анатолійович, про визнання недійними договорів позики та відновлення становища, яке існувало до порушення прав, - передати за підсудністю до Броварського міськрайонного суду Київської області для подальшого розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

З текстом ухвали можна ознайомитися в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua

С у д д я: