Провадження № 2/127/2033/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2024 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю: секретаря Шмигори О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Вінницької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності, в якій просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 24.05.1973 року перебувала у шлюбі із ОСОБА_4 , який згідно зі свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 23.12.2011, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вшлюбі у позивача та ОСОБА_4 народилось двоє дітей: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до інформації з архівної довідки Департаменту комунального господарства та благоустрою Вінницької міської ради від 12.04.2024 року за вих. № С/19/20580/01-19, рішенням виконкому Вінницької міської ради депутатів трудящих від 02.11.1974 року № 754 затверджений список членів ЖБК № 42, згідно з яким надані квартири і видані ордери на заселення 60 квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 (наразі АДРЕСА_1 ), в тому числі надана двокімнатна квартира № 23 ОСОБА_4 на склад сім`ї 3 особи, в тому числі, дружина - ОСОБА_1 , син - ОСОБА_2 . Дані відомості також підтверджуються ордером від 02.1 1.1974 № 346/42. Згідно з квитанцією від 18.08.1973 року № 218867, від 31.08.1973 року № 231113, та вказаної вище архівної довідки ОСОБА_4 сплатив обов`язковий пайовий внесок за вищевказану квартиру.

Відповідно до довідки МКП «УК «Житло-Гарант» № 5626 ОСОБА_4 повністю вніс пай за квартиру АДРЕСА_1 , але належним чином не зареєстрував її, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті чоловіка позивач звернулась до Третьої Вінницької державної нотаріальної контори щодо оформлення спадщини, вищевказаної квартири, на своє ім`я. Відповіддю Третьої Вінницької державної нотаріальної контори № 2028/02-91 було відмовлено позивачу в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки реєстрація права власності на квартиру за померлим не проводилась, правовстановлюючий документ відсутній. В зв`язку з чим зазначено, що дане питання повинне вирішуватися в судовому порядку.

Також, згідно з листом КП «ВМБТІ» від 08.12.2019 року № 11140 зазначено, що реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 , не проводилась. Відповідно до технічного паспорту від 20.11.2019 року, загальна площа вказаної вище квартири -44.9 кв.м. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.05.2024 року, право власності на квартиру АДРЕСА_5 , не зареєстровано.

Позивач також зазначає, що її чоловік ОСОБА_4 отримав квартиру, як член кооперативу, ним проведена повна сплата пайових внесків за вказане житлове приміщення, що підтверджується матеріалами справи, а отже останній набув право власності на спірну квартиру на законних підставах, яка входить до складу спадкового майна. Однак, померлий ОСОБА_4 не оформив своє право власності на нерухоме майно і не отримав правовстановлюючі документи, а відтак позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права. Позивач спадщину прийняла, від неї не відмовилася та наразі проживає та користується вказаною кооперативною квартирою з моменту заселення, тому вирішила звернутися до суду з цим позовом, оскільки в позасудовому порядку вирішити питання визнання за нею права власності на пайову квартиру неможливо.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.05.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Відповідачі у визначений ухвалою суду строк відзиву на позов до суду не подали.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.06.2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено до розгляду по суті.

Враховуючи вищевикладене та положення ст.ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

У судове засідання позивач та її представник адвокат Олійник О.Л. не з`явилися, останній надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, судовий розгляд провести за його відсутності та відсутності позивача.

Представник відповідача ВМР Мельник С.С. подав до суду заяву, в якій у вирішенні справи покладається на розсуд суду та просить суд розгляд справи проводити за його відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали до суду заяви, в яких не заперечують проти заявленого позову та його задоволення та просять суд розгляд справи проводити за їх відсутності.

На підставі п.п.1-2 ч.3 ст.223 ЦПК України суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності позивача/представника позивача та представника відповідача ВМР і відповідачів.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до інформації з архівної довідки Департаменту комунального господарства та благоустрою Вінницької міської ради від 12.04.2024 року за вих. № С/19/20580/01-19, рішенням виконкому Вінницької міської ради депутатів трудящих від 02.11.1974 року № 754 затверджений список членів ЖБК № 42, згідно з яким надані квартири і видані ордери на заселення 60 квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 (наразі АДРЕСА_1 ), в тому числі надана двокімнатна квартира № 23 ОСОБА_4 на склад сім`ї 3 особи, в тому числі, дружина - ОСОБА_1 , син - ОСОБА_2 .

Вищезазначене також підтверджуються ордером від 02.1 1.1974 року № 346/42, виданим на ім`я ОСОБА_4 .

Згідно з наявними в матеріалах справи квитанціями від 18.08.1973, від 18.08.1973 № 218867, від 31.08.1973 № 231113, та вказаної вище архівної довідки ОСОБА_4 сплатив обов`язковий пайовий внесок за вищевказану квартиру.

Також із до довідки МКП «УК «Житло-Гарант» № 5626 судом встановлено, що ОСОБА_4 повністю вніс пай за квартиру АДРЕСА_1 , але належним чином не зареєстрував її, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 23.12.2011.

Крім того, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 24.05.1973 року перебувала у шлюбі із ОСОБА_4 згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 від 24.05.1973 року.

Вшлюбі у позивача та ОСОБА_4 народилось двоє дітей: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дані відомості підтверджуються свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 від 03.05.2024, свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 від 27.10.1976 року народження.

Після смерті чоловіка ОСОБА_4 20.12.2011 року позивач звернулась до Третьої вінницької державної нотаріальної контори щодо оформлення спадщини, вищевказаної квартири, на своє ім`я.

Третьою вінницькою державної нотаріальної контори № 2028/02-91 позивачу було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки реєстрація права власності на квартиру за померлим не проводилась, правовстановлюючий документ відсутній.

Також, згідно з листом КП «ВМБТІ» від 08.12.2019 року № 11140 зазначено, що реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 , не проводилась.

Відповідно до технічного паспорту від 20.11.2019 року, загальна площа вказаної вище квартири -44.9 кв.м.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.05.2024 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , не зареєстровано.

Згідно із ст.137 ЖК Української РСР, в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлювався законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства Української РСР. Примірний статут житлово-будівельного кооперативу затверджується Радою Міністрів Українській РСР.

Відповідно до п. 19 Примірного статуту ЖБК, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 р. №186, жилий будинок (будинки) і надвірні будівлі належать житлово-будівельному кооперативу на праві кооперативної власності (крім квартир у цьому будинку, за які громадянами повністю внесено пайові внески) і не можуть бути у нього вилучені, продані або передані ним як у цілому, так і частинами (квартири, кімнати) ні організаціям, ні окремим особам, за винятком передачі, здійснюваної при ліквідації кооперативу.

Суд звертає увагу на той факт, що сам вступ до ЖБК не створює для пайовика права власності на отримання ним квартири до того часу, поки він не виплатить пай повністю. Власником житлового будинку і переданих грошових коштів до цього моменту є кооператив, і тільки член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за житлове приміщення, надане йому в користування, набуває право власності на нього.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року визначено, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

Факт членства померлого чоловіка позивачки в кооперативі ЖБК №42 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами та не оспорюється учасниками справи.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 384 ЦК України у випадку викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником.

А тому, з огляду на вищевикладені обставини, є всі підстави вважати, що ОСОБА_4 було здійснено сплату всіх пайових внесків (виплачено вартість квартири), а отже фактично вона була викуплена ОСОБА_4 у ЖБК, але належним чином не зареєстрував її, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і на даний час у позивачки, як у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи щодо вказаної квартири, що перешкоджає їй у оформленні спадщини після смерті чоловіка.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія) (ч. 1 ст. 1276 ЦК України).

Слід наголосити, що вирішуючи питання про право власності на квартиру в житлово- будівельному кооперативі, необхідно враховувати норми чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1. 4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість га підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

За змістом ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01 січня 2013 року) державна реєстрація прав є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Положення ст. 328 ЦК України передбачають, що право власності насувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу.

Згідно ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» від 10 липня 2003 року член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником нього майна.

Відповідно до ст. 384 ЦК України член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпорядження квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Статтею 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в силу ЦК України, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно п. 5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» за ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК. який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» слідує, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу1 будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражною чи іншого кооперативу або товариства.

Верховний Суд України в листі від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначив, що члени ЖБК. які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону «Про власність», набувають права власності на квартиру (п. 69. 71).

За змістом ч. 2, 3 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до пп. 1 п. 80 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації прав на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), будівниціво якого здійснювалося у результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, подається довідка житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу про членство в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, а також технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо).

Верховний Суд України в постанові від 18 грудня 2013 року в справі № 6-138цс 13 висловив правову позицію, в якій в тому числі зазначив, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК. який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 1 липня 1990 року набуває право власності на цю квартиру, тому , у разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру. За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім`ї, яким ця квартира надана. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю.

Аналізуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 2004 року.

Враховуючи вказане та встановленні судом обставини суд приходить до висновку, що на момент набуття права власності ОСОБА_4 на спірну квартиру, законодавством не була передбачена, як обов`язкова видача свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, так й обов`язкова державна реєстрація права власності на таку квартиру.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_4 отримав квартиру, як член кооперативу, ним проведена повна сплата пайових внесків за вказане житлове приміщення, що підтверджується матеріалами справи, а отже останній набув право власності на спірну квартиру.

Як відмітив Пленуму Верховного Суду України в н. 8 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, вона включається до складу спадкового майна.

Оскільки ОСОБА_4 набув свого часу на законних підставах право власності на зазначену квартиру, остання входить до складу спадкового майна.

Однак, померлий ОСОБА_4 не оформив своє право власності на нерухоме майно і не отримав правовстановлюючі документи, а відтак позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права, хоча спадщину прийняла, від неї не відмовилася та наразі проживає та користується вказаною кооперативною квартирою з моменту заселення.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупередженпй та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи цей спір суд враховує положення статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (1950 року), про те, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі «Іатрідіс проти Греції» від 25.03.1999 року). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982 року). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року).

У рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 року «East/WestAllianceLimited» проти України» суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (п.167 рішення).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак позов підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 147-148 ЖК УРСР, ст.ст.16, 319, 321, 384, 392, 1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України, ст.ст.7,10, 76-82, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 .

Відповідач: Вінницька міська рада, місцезнаходження: 21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 59, .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 .

Повний текст рішення суду складений 09.08.2024 року.

Суддя: