Провадження № 2/357/636/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя - Цукуров В.П.,

секретар судового засідання - Чайка О.В.,

за участю:

позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , її представника - адвоката Чорного О.В.,

відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2 , її представника - адвоката Капустіна В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в м. Біла Церква Київської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Друга білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, -

В С Т А Н О В И В :

1. Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 (далі - «Позивач») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 ОСОБА_4 (далі - «Відповідач»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Друга білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області (далі - «Третя особа») про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилалася на наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько Позивача - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 15.03.2019 року. Факт батьківства Позивача та померлого підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 10.09.2002 року.

Батьком Позивача, під час його останнього шлюбу, який тривав з 02.10.2015 року по 08.08.2017 року, за свої власні кошти було придбано 28.12.2016 року квартиру АДРЕСА_1 .

А саме, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , яка є матір`ю ОСОБА_5 , продала разом з ним, по 1/2 частки кожний, квартиру за 270930,00 гривень на підставі договору купівлі-продажу квартири. Продана квартира належала їм на праві особистої приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видано 20.08.1996 року виробничим об`єднанням «Білоцерківщина», зареєстроване в Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації 01.11.1996 року за № 11157 в реєстрову книгу №100.

Цього ж дня, 28.12.2016 року ОСОБА_5 за свої власні кошти, отримані від продажу 1/2 частини квартири, набутої ним до шлюбу, купив квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за 60000,00 гривень, право власності на яку було зареєстровано на ОСОБА_7 , оскільки сам він станом на 28.12.2016 року виступав поручителем за кредитним договором.

Після смерті батька Позивача - ОСОБА_5 остання звернулася до Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, на підставі якої було відкрито спадкову справу №366/2019.

27.09.2019 року Другою білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №2246/02-31 - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 було придбано на ім`я ОСОБА_4 . Згідно з договором купівлі-продажу за реєстровим №3975 від 28.12.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С., померлий ОСОБА_5 надавав згоду своїй дружині - ОСОБА_4 на вчинення нотаріальної дії, а саме - купівлю вищезазначеної квартири.

Оскільки відповідно до ст. 1261 ЦК України, Позивач є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_5 , вона вважає, що має право на отримання в якості пам`яті про батька, у власність квартиру, що була придбана її батьком за його власні кошти, набуті ним хоч і під час шлюбу з ОСОБА_4 , але з продажу свого майна, отриманого до шлюбу.

Посилаючись на Постанову Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», на приписи ст. ст. 1261, 1268, 392 ЦК України, ст. 57 СК України, ст. 30, ст. 175 ЦПК України, Позивач просила суд визнати за нею право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом (т.1 а.с. 1-5).

20.01.2020 року Відповідач ОСОБА_20 (далі - «Позивач за зустрічним позовом») звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 (далі - «Відповідач за зустрічним позовом») про визнання майна особистою приватною власністю (т.1 а.с. 36-41).

В обґрунтування заявлених вимог Позивач за зустрічним позовом посилалася на наступні обставини.

Позивач за зустрічним позовом перебула у шлюбі з ОСОБА_5 з 01.10.2015 року по 08.08.2017 року. Не проживши у шлюбі і року, шлюбні відносини між ними зіпсувалися, вони часто сварилися. Знаючи ситуацію, яка склалась в сім`ї, батько Позивачки за зустрічним позовом запропонував придбати їй квартиру, щоб у випадку розлучення вона мала житло.

Так, 28.12.2016 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С. та зареєстрованого в реєстрі № 3975 Позивач за зустрічним позовом придбала у ОСОБА_8 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за 60120,00 гривень.

У той же час, фактична вартість вищевказаної квартири, яка була сплачена продавцю ОСОБА_8 28.12.2016 року становила 24000,00 доларів США, що станом на дату укладення договору та сплати вартості квартири за офіційним курсом НБУ було еквівалентно 639600,00 гривень. Розмір дійсної та остаточної суми, сплаченої Позивачем за зустрічним позовом продавцю квартири, підтверджується розпискою ОСОБА_8 , а також може бути підтверджено показаннями самого ОСОБА_8 .

Грошові кошти у сумі 24000,00 доларів США на придбання спірної квартири дав Позивачці за зустрічним позовом її батько, який працює інженером Посольства Королівства Саудівської Аравії Україні і мав можливість матеріально їй допомагати, в тому числі надати кошти на придбання власного житла. Саме тому спірна квартира була повністю оформлена на Позивача за зустрічним позовом, а ОСОБА_5 на вимогу нотаріуса лише надав свою згоду на її придбання, оскільки вони перебували у шлюбі.

З рештою, відносини з ОСОБА_5 погіршилися, і в серпні 2017 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу жодних спорів з приводу квартири між Позивачем за зустрічним позовом та ОСОБА_5 не виникало, останній не претендував на неї.

Отже, з доводами та обставинами Позивача за первісним позовом Позивачка за зустрічним позовом не згодна, та стверджує що вони не відповідають дійсності.

Зазначає, що 28.12.2016 року в той же день, але вже після придбання Позивачкою за зустрічним позовом спірної квартири, її колишній чоловік ОСОБА_5 продав належну йому та його матері на праві спільної часткової власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за 270930,00 гривень за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С. та зареєстрованого в реєстрі №3976.

Гроші, отримані ОСОБА_5 від продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 не були і не могли бути використані ним на придбання спірної квартири, оскільки фактична вартість спірної квартири суттєво перевищувала їх розмір, а також була придбана Позивачем за зустрічним позовом до продажу ОСОБА_5 та його матір`ю квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , тому що договір купівлі-продажу був вчинений та зареєстрований нотаріусом за реєстром № 3976, хоч в один день, але після придбання спірної квартири.

Посилаючись на Постанову Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», на приписи ст. ст. 16 ЦК України, ст. ст. 57, 60 СК України, ст. ст. 4,5, 84, 174-177, 193 ЦПК України, Позивач за зустрічним позовом просила суд визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 її особистою приватною власністю.

До зустрічного позову було додано клопотання про виклик та допиту у якості свідка ОСОБА_8 (т.1 а.с. 42).

Історія справи. Заяви та клопотання, позиції учасників справи.

24.12.2019 року ухвалою суду відкрито провадження по даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження. Витребувано з Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області належним чином завірену копію спадкової справи після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (т.1 а.с. 29-30).

10.02.2020 року ухвалою суду було прийнято зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа - Друга Білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області про визнання майна особистою приватною власністю (т.1 а.с. 137-138).

13.03.2020 року до канцелярії суду представником Позивача ОСОБА_1 було подано відзив на зустрічний позов, у якому останній просив суд у задоволенні позовних вимог зустрічного позову відмовити у повному обсязі. Наголосив, що на його думку, Позивач за зустрічним позовом не надала достатніх доказів передачі її батьком ОСОБА_9 коштів на її користь, та доказів, що спірна квартира була куплена саме на кошти, надані батьком, або її власні кошти. Щодо обставин про наявність боргів у померлого ОСОБА_5 та придбання нежитлової нерухомості ОСОБА_10 - то вказані обставини є надуманими та не відповідають дійсності, а кошти з продажу іншої належної квартири померлому та його матері не використовувалися з метою погашення будь-якої заборгованості, та не були направлені на купівлю нерухомості ОСОБА_10 , що буде підтверджено показами свідків та наданими доказами. Зазначив, що основною причиною продажу власної квартири померлого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був намір придбати для проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Зауважив, що реєстрація договору нотаріусом за реєстровим №3976 на декілька хвилин пізніше аніж договору за реєстровим № 3975 не є підставою вважати, що розрахунок за спірну квартиру був проведений раніше, аніж розрахунок між ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_11 . Тому, на його думку Позивачем за зустрічним позовом не доведено факту, що спірна квартира була придбана за її особисті кошти (т.1 а.с. 100-102).

13.05.2020 року у підготовчому судовому засіданні представником Позивача ОСОБА_1 було заявлено клопотання долучення доказів до матеріалів справи (т.1 а.с. 121).

22.05.2020 року до канцелярії суду представником Відповідача ОСОБА_2 подано клопотання про призначення оціночно-будівельної експертизи (т.1 а.с. 136-137).

27.05.2020 року ухвалою суду по справі призначено судову оціночно-будівельну експертизу, на час її проведення провадження у справі зупинено (т.1 а.с. 148-149).

30.11.2021 року до канцелярії суду надійшов висновок експерта від 22.11.2021 року №16137/16138/20-42 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи (т.1 а.с. 153-166).

06.12.2021 року ухвалою суду провадження по справі було поновлено (т.1 а.с. 168).

11.01.2022 року до канцелярії суду від представника Відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про повторне направлення Київському науково-дослідному інституту судових експертиз ухвали суду від 27.05.2020 року про призначення по справі судової оціночно-будівельної експертизи для проведення дослідження в частині визначення ринкової вартості квартири АДРЕСА_1 станом на 28.12.2016 року (т.1 а.с. 176-178).

11.01.2022 року судом повторно направлено ухвалу про призначення у справі судової оціночно-будівельної експертизи та на час її проведення провадження у справі зупинено (т.1 а.с. 181-182).

28.02.2024 року до канцелярії суду надійшов висновок експерта від 21.02.2024 року №8353/22-42 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи (т.1 а.с. 184-198).

29.02.2024 року ухвалою суду провадження по даній справі було поновлено (т.1 а.с.200).

18.04.2024 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження по даній справі та призначено її до розгляду по суті (т.1 а.с. 239-240).

У судових засіданнях Позивач ОСОБА_1 , яка на цей час досягла повноліття, та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Проти задоволення позовних вимог за зустрічним позовом заперечували, просили відмовити у їх задоволенні. Надали пояснення, аналогічні за змістом первісному позову та відзиву на зустрічний позов. Позивач ОСОБА_1 пояснила, що її батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . До цього він разом з Відповідачем ОСОБА_2 проживав разом, спочатку без реєстрації шлюбу, а потім вони шлюб зареєстрували. ОСОБА_12 запропонувала татові квартиру продати, у ній, разом з татом та ОСОБА_2 також проживали: її син та сама Позивач. Але Позивач проживала не постійно, вона навчалася і проживала з мамою та вітчимом, тому приїжджала лише в гості. Квартира, у якій жили її тато та ОСОБА_2 належала її бабусі ОСОБА_13 та йому. Оскільки ця квартира була двокімнатною, ОСОБА_2 вмовила батька Позивача її продати та придбати трикімнатну квартиру. Так указану квартиру було продано, і придбано нову, яку було оформлено на ОСОБА_2 , оскільки батько мав непогашені кредитні зобов`язання. Після смерті тата, коли Позивач приїхала до квартири забрати свої речі, ОСОБА_2 її не пускала.

У судових засіданнях Відповідач ОСОБА_2 та її представник проти задоволення позовних вимог за первісним позовом заперечували, просили відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали, просили їх задовольнити. Надали пояснення, аналогічні за змістом зустрічному позову. Відповідач ОСОБА_2 пояснила, що вона приблизно з 2015 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_5 у його квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Із ним також проживав її син від попереднього шлюбу ОСОБА_14 . 02.10.2015 року вони зареєстрували шлюб і продовжили там проживати. Чоловік зловживав алкогольними напоями, з приводу чого вона викликала поліцію, уходила від нього до своїх батьків, які планували купити їй квартиру. Потім чоловік закодувався та став пити менше. Він просив примирення. Тато Відповідача запропонував їй кошти на купівлю квартири і так ця квартира була придбана. З 2016 року вона почала проживати в основному окремо: у своїх батьків з сином, у трикімнатній квартирі, так як відносини погіршилися. Тато вирішив купити їй з сином окрему квартиру. Він купив трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . На той час вони ще були у шлюбі, а у серпні 2017 році шлюб було розірвано у РАЦСі. Спільних дітей у них не було. Квартиру ОСОБА_2 придбала за кошти батька, оформлювала правочин у нотаріуса Федоряки О.В., продавцем був ОСОБА_8 . Договір купівлі-продажу квартири підписувала та гроші за квартиру у розмірі 24000 дол. США передавала особисто вона.

У судові засідання представник третьої особи - Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У матеріалах справи наявні заяви про її розгляд без участі представника Третьої особи. У розгляді справи покладається на розсуд суду (т.1 а.с. 86, 116, 134, 174, 221, т.2 а.с. 5).

У судовому засіданні за клопотанням Відповідача ОСОБА_2 було допитано у якості свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що ОСОБА_2 є його донькою, а Позивача ОСОБА_1 він знає як доньку свого колишнього зятя ОСОБА_5 . У ОСОБА_2 не складалися відносини з ОСОБА_5 , тому вона переїхала, коли це було точно він не пам`ятає. Потім у 2016 році він взимку дав їй кошти для купівлі житла і вона купила квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Він дав 24000 дол. США, це була вартість квартири, саму квартиру шукали через товариша свідка, у нього було власне агентство нерухомості. У свідка офіційна заробітна плата була на той час 2000 Євро, він працює з 2011 року в посольстві Саудівської Арабії інженером. Навіщо ОСОБА_5 та його мати одночасно продавали свою квартиру свідок не знає. У нотаріуса при здійсненні процедури реєстрації він не був. Передачу коштів своїй доньці він документально не оформлював.

У судовому засіданні за клопотанням Позивача ОСОБА_1 було допитано у якості свідка ОСОБА_15 , який пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_5 та бабусею Позивача ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_2 проживала у квартирі АДРЕСА_3 із її сином ОСОБА_16 , приблизно з 2017 року по 2019 рік, та вони розписалися у 2017 році або у 2018 році, про що повідомили свідку вже після того. Відповідач казала свідку ОСОБА_2 , що хтось постійно підсипає та підливає в указану квартиру та її необхідно продавати, бо там - «пороблено». Також вона казала, що ця квартира - у заставі. Потім Відповідач ОСОБА_2 повідомила свідку у 2018 році, що квартира на АДРЕСА_4 буде продаватися, а купити треба іншу квартиру по АДРЕСА_5 . Власником квартири АДРЕСА_3 свідок стала внаслідок розміну з колишнім чоловіком у 1990-х роках, а син був її співвласником і був там теж зареєстрований. Також у тій квартирі була зареєстрована її онука ОСОБА_17 . Відповідач ОСОБА_2 та її син купили квартиру АДРЕСА_1 за 24000 дол. США. Одночасно вони продали за таку ж саме ціну, а саме 24000 дол. США квартиру АДРЕСА_3 . У день оформлення договорів у нотаріуса Відповідач ОСОБА_2 сказала їй, що на ОСОБА_17 не можна оформити нову квартиру, оскільки та є неповнолітньою, а на ОСОБА_16 не можна, оскільки квартира перебуває під заставою, а тому квартиру можна оформити лише на неї. При цьому обіцяла, що квартира, яка купується, буде належати ОСОБА_17 , для чого її та ОСОБА_16 туди і зареєстрували. У 2017 році ОСОБА_16 поїхав до Польщі на заробітки, а Відповідач ОСОБА_2 тим часом оформила розірвання шлюбу. У 2018 році син повернувся до міста Біла Церква, але ОСОБА_2 вже не пускала його до квартири, як її власник. ОСОБА_16 дізнався про розлучення, через що у них були скандали. Таким чином Відповідач ОСОБА_2 оформила квартиру на себе, на думку свідка, незаконно, шляхом обману. Також, на думку свідка, вона довела сина до суїциду внаслідок цієї ситуації. Оформлення договорів купівлі-продажу квартир проходило за її присутності у нотаріуса. Покупець їхньої квартири передав гроші ОСОБА_18 , а та одразу передала їх чоловіку, який продавав їм свою квартиру. Це було одночасно. Продавець ОСОБА_8 та покупець ОСОБА_11 знали, що квартира, яка продавалася, була у власності свідка та її сина. Про борги її сина свідку нічого не відомо. Її син не звертався до суду, оскільки був м`якосердним. Про ціну продажу та придбання квартири у розмірі 24000 дол. США свідок знала до укладення договорів, а при розрахунку вона це бачила особисто. Кошти рахувала Відповідач ОСОБА_2 .

У судовому засіданні за клопотанням Відповідача ОСОБА_2 було допитано у якості свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що Позивача ОСОБА_1 він не знає. Натомість він знає Відповідача ОСОБА_2 , оскільки у 2016 році вона була покупцем квартири, яку він продавав. Це була квартира АДРЕСА_1 . До цього він її не знав. Вона заплатила свідкові кошти, він оформив розписку, а договір був засвідчений нотаріально. До цього він звертався до агенції нерухомості. Квартиру спочатку дивилася Відповідач ОСОБА_2 із батьком. У нотаріуса вони були разом, офіс знаходився на АДРЕСА_6 . У день укладення договору він прийшов до квартири з сином ОСОБА_19 , а Відповідач ОСОБА_2 прийшла з представником агенції - ріелтором. Нотаріус оформила договір купівлі-продажу, а Відповідач ОСОБА_2 із ним розрахувалася, а саме заплатила 24000 дол. США. Її батька при цьому не було. Інших людей у нотаріальній конторі тоді не було. Про інший договір йому нічого не відомо. Чоловіка Відповідача ОСОБА_2 свідок бачив у інший день, до цього, але не в день укладення договору, а при здійсненні огляду квартири.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Відповідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 10.09.2002 року батьком Позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_5 (т.1 а.с. 11).

Батько Позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі із Відповідачем ОСОБА_2 з 02.10.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 02.10.2015 року (т.1 а.с.49).

08.08.2017 року указаний шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 (т.1 а.с. 50).

У період перебування у шлюбі, а саме 28.12.2016 року Відповідачем ОСОБА_2 (покупець) було укладено із ОСОБА_8 (продавець) договір купівлі-продажу квартири під АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С., зареєстровано в реєстрі за №3975. Відповідно до п.2.1. указаного договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 60120,00 гривень, які отримані продавцем від покупця при посвідченні цього договору. Згідно з п.2.2. договору оціночна вартість квартири згідно звіту про оцінку майна становить 60120,00 гривень. Відповідно до преамбули вказаного договору Відповідач ОСОБА_2 , укладаючи указаний договір, діяла за згодою її чоловіка - ОСОБА_5 , згідно з його заявою (т.1 а.с. 12-13).

Відповідно до розписки від 28.12.2016 року ОСОБА_8 за продану ним квартиру АДРЕСА_1 , отримав від ОСОБА_4 , тобто Відповідача по даній справі, грошові кошти в сумі 24000 дол. США, що є фактичною та остаточною сумою розрахунку (т.1 а.с. 53).

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 21.02.2024 року №8353/22-42 ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , станом на 28.12.2016 року становила 678686,00 гривень (т.1 а.с. 186-198).

28.12.2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_15 (продавці) уклали договір купівлі продажу квартири з ОСОБА_11 (покупець). Договір посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С., зареєстровано в реєстрі за №3976. За даним договором ОСОБА_5 та ОСОБА_15 продали ОСОБА_11 квартиру під АДРЕСА_3 . Відповідно до п.2.1. указаного договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 270930,00 гривень, які отримані продавцями від представника покупця при посвідченні цього договору. Згідно з п.2.2. договору оціночна вартість квартири згідно звіту про оцінку майна становить 270930,00 гривень (т.1 а.с. 14-15).

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 22.11.2021 року №16137/16138/20-42 ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 , станом на 28.12.2016 року становила 614644,00 гривень (т.1 а.с. 155-166).

13.03.2019 року, тобто після розірвання шлюбу з Відповідачем ОСОБА_2 , ОСОБА_5 - помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 15.03.2019 року Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №452 (т.1 а.с. 65, зворот).

15.08.2019 року Другою білоцерківської міської державною нотаріальною конторою Київської області до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 було заведено спадкову справу №366/2019 (т.1 а.с.63-85).

ІНФОРМАЦІЯ_4 донька померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_1 , тобто Позивач за первісним позовом по даній справі, звернулася до Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини після нього (т.1 а.с. 64).

15.08.2019 року мати померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_15 звернулася до Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про відмову від прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 на користь його доньки - ОСОБА_1 , тобто Позивача за первісним позовом по даній справі (т.1 а.с. 65).

27.09.2019 року Другою білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №2246/02-31 - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 було придбано на ім`я ОСОБА_4 . Згідно з договором купівлі-продажу за реєстровим №3975 від 28.12.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С., померлий ОСОБА_5 надавав згоду своїй дружині - ОСОБА_4 на вчинення нотаріальної дії (т.1 а.с. 16).

Відомості про наявність у померлого інших спадкоємців першої черги спадкування у матеріалах даної цивільної справи відсутні.

2. Мотивувальна частина.

Вирішуючи дану справу суд керується наступними нормами процесуального та матеріального права України.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду.

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17).

Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За правилами ч.1, п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

За правилами ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У той же час, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).

Висновки суду.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується та сторонами не оспорювалося, що спірну квартиру АДРЕСА_1 було придбано Відповідачем ОСОБА_2 у період її перебування у шлюбі з ОСОБА_5 . Укладаючи указаний договір Відповідач ОСОБА_2 діяла за письмовою згодою її чоловіка - ОСОБА_5 .

Згода дружини, чоловіка на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності. У випадку набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Саме цим обумовлена необхідність згоди іншого подружжя на набуття одним із подружжя майна у право спільної сумісної власності. Не виключається можливість усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпорядження майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя. Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність.

Такий правовий висновок викладено у Постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.06.2024 року №712/3590/22.

Судом також ураховано, що у день придбання спірної квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку було оформлено за Відповідачем ОСОБА_2 , у того ж приватного нотаріуса було посвідчено продаж квартири АДРЕСА_3 , яка належала на праві спільної часткової власності її чоловіку - ОСОБА_5 та його матері ОСОБА_15 .

При цьому, ринкові вартості спірної квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_3 на день укладання указаних договорів купівлі-продажу є співставними, а саме 678686,00 гривень та 614644,00 гривень - відповідно.

Відтак, суд приходить до висновку, що спірна квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю померлого ОСОБА_5 та Відповідача ОСОБА_2 .

Разом з цим, наявні у матеріалах даної цивільної справи документи, а саме: копія листа №0002/2020 від 16.01.2020 року, за підписом аташе Посольства Королівства Саудівської Аравії в Україні, відповідно до якого батько Відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 одержує заробітну плату в розмірі 1990 Євро на місяць (т.1 а.с. 55), копія трудової книжки померлого ОСОБА_5 та Індивідуальні відомості про застраховану особу за Формою ОК-7, видані на його ім`я (т.1 а.с. 56-57, 58), не спростовують того, що спірну квартиру АДРЕСА_1 було придбано у результаті розпорядження коштами, які належали подружжю померлого ОСОБА_5 та Відповідача ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

При цьому, суд критично оцінює показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_9 , оскільки вони є близькими родичами сторін та заінтересовані в результаті розгляду даної справи.

Окрім цього, ані відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 , ані її батьком - свідком ОСОБА_9 , не надано суду будь-якого допустимого доказу на підтвердження факту передачі та отримання грошових коштів (договір або розписка тощо), як і не конкретизовано правову підставу їх надання (дарування або позика тощо).

Суд також ураховує, що з листа №0002/2020 від 16.01.2020 року Посольства Королівства Саудівської Аравії в Україні не можливо встановити період роботи ОСОБА_9 , а також розмір його доходів. Такий лист не відповідає встановленим в Україні формам документів про доходи найманих працівників.

Також судом встановлено, матеріалами справи підтверджується та сторонами не оспорювалося, що Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після померлого ОСОБА_5 . Так, мати померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_15 відмовилася від прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 на користь його доньки - ОСОБА_1 . Відомості про наявність у померлого інших спадкоємців першої черги спадкування у матеріалах даної цивільної справи відсутні.

У справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Така позиція висловлена, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.06.2021 року у справі №694/1433/17.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Відповідна позиція висловлена, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.09.2021 року у справі №227/3750/19.

Беручи до уваги, що іншим способом, окрім судового порядку, Позивач ОСОБА_1 не може захистити своє спадкове майнове право, відповідно до ст.16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності в порядку спадкування.

Також, розглядаючи позовні вимоги у їхній редакції за первісним та зустрічним позовами суд бере до уваги наступне.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Диспозитивність - це один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Разом із цим надміру формалізований підхід до заявлених позовних вимог суперечить завданню цивільного судочинства, яким відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Якщо позивач заявляє вимогу, яка за належної інтерпретації може ефективно захистити його порушене право, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань, оскільки це призведе до необхідності повторного звернення позивача до суду за захистом його прав (які за наведених умов могли бути ефективно захищені), що не відповідатиме принципам верховенства права та процесуальної економії (mutatis mutandis висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в пунктах 117-118 постанови від 21.12.2022 року у справі №914/2350/18 (914/608/20)).

У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2024 року по справі №496/1059/18.

Беручи до уваги обґрунтування позовних вимог за первісним та зустрічним позовами у їх системному взаємозв`язку, надані сторонами пояснення та покази свідків, суд приходить до висновку про те, що результатом, який хочуть досягнути позивачі за первісним та зустрічним позовами внаслідок вирішення спору, є саме визнання за ними права власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 .

У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).

На указане було наголошено Верховним Судом, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 року по справі №904/5726/19.

З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами підлягають частковому задоволенню:

за ОСОБА_1 необхідно визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом.

за ОСОБА_2 необхідно визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд ухвалив задовольнити позовні вимоги за первісним та зустрічними позовами частково, то пропорційно розміру задоволених позовних вимог:

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору в розмірі 384,20 гривень (768,гривень х 50%) (т.1 а.с. 5а);

з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору в розмірі 3198,00 гривень (6396,00 гривень х 50%) (т.1 а.с. 43).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст.3, 12, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Друга білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 384,20 гривень (триста вісімдесят чотири гривні 20 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в розмірі 3198,00 гривень (три тисячі сто дев`яносто вісім гривень 00 копійок).

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач - ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Третя особа - Друга білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області, місцезнаходження: вулиця Павліченко, будинок 65а, місто Біла Церква, Київська область, 09100.

Повне судове рішення складено 14.08.2024 року.

Суддя В. П. Цукуров