Номер провадження: 22-ц/813/3240/24
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

29.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Чеботар А.Г.,

учасники справи:

позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

відповідачі за зустрічним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенство нерухомості «АТЛАНТА», ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 ,

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2023 року,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенство нерухомості «АТЛАНТА» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенство нерухомості «АТЛАНТА», ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення коштів

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенство нерухомості «АТЛАНТА» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, в обґрунтування зазначивши, що 29 липня 2019 року між ТОВ «Агентство нерухомості «Атланта» та ОСОБА_1 укладено договір № 40/27 про надання послуг, за умовами якого виконавець зобов`язаний надати замовнику інформаційно - посередницькі послуги, пов`язані з придбанням замовником об`єкта нерухомості трьохкімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а замовник зобов`язаний сплатити надані послуги в розмірі, в строк та в порядку передбаченому договором.

Вартість послуг, що надаються виконавцем за договором складає 228960, що еквівалентна 9000 доларів США за офіційним курсом (пункт 6 договору).

На виконання пункту 3 договору, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенство нерухомості «АТЛАНТА», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про наміри укласти угоду № 40/27 від 29.07.2019 року, за умовами якого власник та набувач зобов`язались укласти договір відчуження, згідно якого власник передає у власність набувачу квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено строк укладання договору не пізніше 15.08.2019 року.

Додатковою угодою від 12.08.2019 року до договору про наміри укласти угоду № 40/27 від 29.07.2019 року продовжено строк на укладання договору до 23.08.2019 року включно.

На виконання своїх обов`язків за договором про надання послуг, позивач належним чином виконував свої обов`язки за договором, надавав консультації з питань придбання нерухомості, здійснив підбор варіанту, враховуючи побажання відповідача, використовуючи наявну базу даних, організовував огляд об`єкту, вивчення правовстановлюючих документів на об`єкт, узгодив порядок розрахунків, строків укладення угоди, створив умови для перемовин між покупцем та продавцем.

22.08.2019 року відповідач був повідомлений ріелтором ОСОБА_4 про призначення дати та часу нотаріального посвідчення договору - 23.08.2019 року о 12:00, нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ланіна В.І.

На узгоджений сторонами час відповідач не з`явилась, чим порушила взяті на себе зобов`язання та з її вини не було здійснено посвідчення договору купівлі-продажу.

Пункт 9 договору про надання послуг №40/27 встановлює, що якщо договір не може бути виконаний з вини замовника сплачує виконавцю штраф у розмірі 100% вартості послуг, що передбачений п. 6 цього договору, з заліком частини винагороди, отриманої виконавцем в момент підписання договору.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенство нерухомості «АТЛАНТА» просить суд стягнути з ОСОБА_1 200341,58 грн.

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенство нерухомості «АТЛАНТА», ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення коштів, в обґрунтування якого зазначила, що договір про наміри укласти угоду № 40/27 від 29.07.2019 року є нікчемним, так як не додержана нотаріальна форма його посвідчення. Підписання договору купівлі-продажу не відбулося не з вини відповідача.

Пунктом 4.4. договору про наміри укласти угоду від 29.07.2019 року передбачено, що набувач гарантує придбання об`єкта у власність в порядку, встановленому договором, та для забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, відповідно до ч. 2 ст. 546 ЦК України, передав, а власник прийняв «забезпечувальний платіж» - грошову суму в гривнях, яка еквівалентна 4000 доларам США за офіційним курсом на день укладення цього договору. Забезпечувальний платіж, за взаємною згодою власника і набувача буде зарахований в рахунок належних платежів за договором відчуження об`єкта.

Станом на 29.07.2019 року за офіційним курсом Національного Банку України із розрахунку 25,48 грн за 1 долар США сума 4000 доларів США становило 101920 грн.

Вказана сума передана ОСОБА_2 , що підтверджується пунктом 5.4 договору про наміри укласти угоду від 29.07.2019 року. Оскільки договір купівлі-продажу квартири не укладено, то сума сплачена як забезпечувальний платіж підлягає стягненню.

Позивач за зустрічним позовом просить суд визнати нікчемним правочин - договір про наміри укласти угоду №40/27 від 29 липня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 , ТОВ «Агентство нерухомості «Атланта» та ОСОБА_2 ; застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору про наміри укласти угоду №40/27 від 29 липня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 , ТОВ «Агентство нерухомості «Атланта» та ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 101 920 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 17 жовтня 2023 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенство нерухомості «АТЛАНТА» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів відмовив.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенство нерухомості «АТЛАНТА», ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення коштів відмовив.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що позивачем за первісним позовом не доведено факту, що договір про наміри укласти угоду №40/27 від 29 липня 2019 року не було укладено саме з вини відповідача.

Щодо зустрічного позову, то суд першої інстанції зазначив, що в п.5.2 договору сторонами визначено, що цей договір не є попереднім договором в розумінні ст. 635 ЦК України.

Договір про намір укласти угоду від 29 липня 2019 року не є попереднім договором та на нього не поширюються вимоги ст.635 ЦК України, тому в даному випадку підлягають застосуванню загальні положення про зміст та форму правочину, додержання яких є необхідним для чинності такого правочину, даний договір не містить вимоги щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення, а тому, відсутність нотаріального посвідчення оспорюваного договору не може бути підставою визнання його нікчемним.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову про визнання договору про наміри укласти угоду № 40/27 від 29.07.2019 року нікчемним, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів, вважаючи вимогу про стягнення коштів похідною.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2023 року скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про стягнення коштів, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 101920 грн, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині та зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що вимоги про стягнення із ОСОБА_2 коштів є похідними.

Посилаючись на положення п. 4.4. договору про наміри укласти угоду № 40/27 від 29.07.2019 року, яким сторони передбачили забезпечувальний платіж у розмірі 4000 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом на день укладення договору 101920 грн скаржник зазначає, що сума 4000 доларів США була передана ОСОБА_2 . Оскільки основний договір не укладено, то вказана сума є авансом і підлягає стягненню з ОСОБА_2

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.12.2023 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Агенство нерухомості «АТЛАНТА», ОСОБА_2 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, проте відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги Товариству з обмеженою відповідальністю «Агенство нерухомості «АТЛАНТА» отримало 04.01.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Копію ухвали про відкриття провадження представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 отримав 08.12.2023 року, в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 повістку отримав 03.06.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, зазначивши, що рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенство нерухомості «АТЛАНТА» в судове засідання не з`явилося про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, судову повістку отримало 11.07.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із тексту апеляційної скарги та пояснень представника скаржника під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції вбачається, що рішення суду в частині первісного позову та відмови у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом про визнання нікчемним правочину - договору про наміри укласти угоду №40/27 від 29 липня 2019 року, який укладено між ОСОБА_1 , ТОВ «Агентство нерухомості «Атланта» та ОСОБА_2 ; застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору про наміри укласти угоду №40/27 від 29 липня 2019 року, ніким із сторін не оскаржується, тому рішення суду в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24 жовтня 2008 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що в п.5.2 договору сторонами визначено, що цей договір не є попереднім договором в розумінні ст. 635 ЦК України.

Договір про намір укласти угоду від 29 липня 2019 року не є попереднім договором та на нього не поширюються вимоги ст.635 ЦК України, а тому, в даному випадку підлягають застосуванню загальні положення про зміст та форму правочину, додержання яких є необхідним для чинності такого правочину, даний договір не містить вимоги щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення, а тому, відсутність нотаріального посвідчення оспорюваного договору не може бути підставою визнання його нікчемним.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову про визнання договору про наміри укласти угоду № 40/27 від 29.07.2019 року нікчемним, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів, вважаючи вимогу про стягнення коштів похідною.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2, 4 ст.631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.07.2019 року між «Агентством нерухомості «Атланта» та ОСОБА_1 укладено договір № 40/27 про надання послуг.

Із матеріалів справи вбачається, що 29.07.2019 року між ТОВ «Агентством нерухомості «Атланта» в особі ОСОБА_5 , діючого на підставі довіреності № 1 від 09.01.2019 року і Статуту, ОСОБА_2 (власник) та ОСОБА_1 (набувач) укладено договір № 40/27 про намір укласти угоду. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору власник і набувач зобов`язуються у строк визначений п. 2.5 договору - не пізніше 15.08.2019 року, укласти і нотаріально посвідчити договір відчуження, згідно з яким власник передає набувачу у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належать йому на праві власності, а набувач, в свою чергу, сплатить власнику ціну об`єкта на умовах, передбачених договором.

Додатковою угодою від 12.08.2019 року до договору про наміри укласти угоду №40/27 від 29.07.2019 року продовжено строк на укладання договору до 23.08.2019 року включно.

Пунктом 4.4. договору про наміри укласти угоду від 29.07.2019 року передбачено, що набувач гарантує придбання об`єкта у власність в порядку, встановленому договором, та для забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, відповідно до ч. 2 ст. 546 ЦК України, передав, а власник прийняв «забезпечувальний платіж» - грошову суму в гривнях, яка еквівалентна 4000 доларам США за офіційним курсом на день укладення цього договору. Забезпечувальний платіж, за взаємною згодою власника і набувача буде зарахований в рахунок належних платежів за договором відчуження об`єкта.

Станом на 29.07.2019 року за офіційним курсом Національного Банку України із розрахунку 25,48 грн за 1 долар США 4000 доларів США становило 101920 грн.

Згідно пункту 5.4 договору про наміри укласти угоду від 29.07.2019 року підписання цього договору власником підтверджує отримання ним суми «забезпечувального платежу», переданої йому набувачем відповідно до п. 4.4 договору.

Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 отримано від ОСОБА_1 в рахунок забезпечувального платежу суму 101920 грн, що еквівалентно за офіційним курсом Національного Банку України 4000 доларів США станом на день укладення договору про наміри укласти угоду від 29.07.2019 року.

Судом першої інстанції встановлено, що договір відчуження сторонами не укладено.

Частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до частин першої, другої статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Аванс не має забезпечувальної функції, якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

Якщо продавець чи виконавець послуг (робіт) отримали як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано, то, незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню.

Подібні висновки висловленні у постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі № 545/1272/22-ц (провадження № 61-8076св23).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу квартир, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в установленому законом порядку між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не укладено, тому передана останньому сума в розмірі 101920 грн є авансом.

В матеріалах справи відсутні докази щодо повернення позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_2 коштів в сумі 101920 грн.

Формально пославшись на те, що вимога про стягнення коштів є похідною від вимог про визнання договору про наміри укласти угоду № 40/27 від 29.07.2019 року нікчемним, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач у зустрічній позовній заяві вказував, що передана ОСОБА_2 сума 101920 грн є забезпечувальним платежем, що підтверджується пунктами 4,4, 5.4 договору про наміри укласти угоду від 29.07.2019 року. Оскільки договір купівлі-продажу квартири не укладено, то сума сплачена як забезпечувальний платіж підлягає стягненню.

Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви. Але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право. Зміст і обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, у кожному конкретному випадку можуть різнитися. Однак принаймні на рівні формулювання викладу їхнього змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною (див.: «mutatis mutandis» постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 640/7310/19 (абзаци п`ятий і шостий пункту 15).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума 101920 грн, оскільки договір купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана позивачем за зустрічним позовом грошова сума за п. 4.4 договору про наміри укласти угоду від 29.07.2019 року є авансом, який підлягає поверненню.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенство нерухомості «АТЛАНТА», ОСОБА_2 про стягнення коштів слід скасувати та ухвалити в цій частини нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 101920 грн.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 1019,20 грн, що підтверджується квитанцією про сплату № 9701 від 03.05.2020 року, за подання апеляційної скарги в сумі 1528,80 грн, що підтверджується квитанцією № 6753-0351-7554-1919 від 24.11.2023 року та квитанцією № 4924-2352-6363-5442 від 06.12.2023 року.

Оскільки вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2548 грн за поданя позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2023 року в оскаржуваній частині позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенство нерухомості «АТЛАНТА», ОСОБА_2 про стягнення коштів скасувати та ухвалити в цій частини нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенство нерухомості «АТЛАНТА», ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , кошти у розмірі 101920 грн та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2548 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 серпня 2024 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

М.В. Назарова