Справа № 191/2943/24
Провадження № 2/191/980/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2024 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Твердохліб А.В.,

за участю секретаря - Яришевої Н.В.

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Білоусов Г.О., до Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: Перша синельниківська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права власності на нерухоме майно, в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

24.06.2024 року позивач звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вищезазначений будинок ОСОБА_2 придбав на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна № 371/ФЗ від 03 грудня 1997 року.

Спадкоємцем цієї спадщини за законом, є дружина померлого - ОСОБА_1 , яка фактично прийняла спадщину, так як проживала у житловому будинку з спадкодавцем, звернулась з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

17 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса Першої синельниківської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право власності на спадщину в порядку спадкування за законом, однак державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Монич Н.Д. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, на підставі того, що право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, не може бути виданий у зв`язку з тим, що дане майно не зареєстроване та не надані правовстановлюючі документи на майно.

В зв`язку із викладеним, посилаючись на ст. ст. 391, 1216, 1218, 1221 ЦК України, ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право приватної власності на житловий будинок загальною площею 65,5 кв.мз господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До початку проведення судового засідання від представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Білоусова Г.О. надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі та участі позивача.

Представником відповідача Синельниківської міської ради Дніпропетровської області Ковтун А.О. до початку проведення судового засідання надано суду заяву про розгляд справи без її участі, відповідно до чинного законодавства.

Представник третьої особи Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився.

Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно копії договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03.12.1997 року, №371/Ф3, посвідченого Придніпровською товарною біржею, ОСОБА_2 був власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 14 січня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, підтверджується факт смерті у м. Синельникове Дніпропетровської області ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яку успадкувала його дружина ОСОБА_1 .

Оскільки ОСОБА_2 за життя розпорядження своїм майном на випадок смерті не здійснив, що підтверджується відомостями наданими Першою синельниківською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, тому його спадкоємці спадкують належне йому майно за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом як дружина померлого, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_2 виданого 25 квітня 1965 року.

При зверненні позивача до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений на товарній біржі не був нотаріально посвідченим. Рекомендовано звернутися до суду для визначення права власності на спадкове майно за спадкодавцем.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин.

Укладена між чоловіком позивача та продавцем угода нотаріально не була посвідчена відповідно до вимог ст. 15 Закону України "Про товарну біржу".

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Згідно ст. 42 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. Мовчання визнається виявом волі укласти угоду у випадках, передбачених законодавством.

Згідно ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

При укладені договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03.12.1997 року сторони договору виконали умови укладеної угоди, а саме: продавець передав чоловіку позивача у власність житловий будинок, а він сплатив за нього оговорену суму грошових коштів.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про власність", чинного на час набуття ОСОБА_2 житлового будинку, громадянин набував право власності на майно, зокрема, отримане внаслідок укладення угод, що не заборонені законом.

Статті 47, 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) вимагали обов`язкове нотаріальне посвідчення угод купівлі-продажу житлових приміщень і реєстрацію у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів, а правовими наслідками недодержання такої форми передбачалося недійсність цієї угоди .

Однак, ст. 15 Закону "Про товарну біржу"( у редакції від 16 лютого 1993 року), що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме на 03 грудня 1997 року на Придніпровській товарній біржі, не забороняла купівлю-продаж, зокрема будинку та не передбачала необхідності нотаріального посвідчення укладеного договору.

Лише в редакції від 20.05.2010 року в ст. 15 Закону "Про товарну біржу" було зазначено, що житловий будинок (як предмет визначений індивідуальними ознаками) не може бути предметом біржової торгівлі.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовуються до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1217 ЦК України, визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Судом було досліджено матеріали спадкової справи № 148/2013 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , яка містить заяву позивача ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом.

Позивач, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом, отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.05.2023 року видану державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Монич Н.Д., в якій вказано, що свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 не може бути видано в зв`язку з тим, що дане майно не зареєстроване та не надані правовстановлюючі документи на майно.

Згідно копії довідки КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 23.01.2024 року № 51, зазначено, що ОСОБА_2 був власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого Придніпровської товарною біржею за № 371 від 03.12.1997 року, про що зроблено запис в реєстровій книзі Д-5 стр.14. У 1997 році житловий будинок (матеріал стін глинобитні) зруйнований на його місці збудований житловий будинок літ.А1-1 (матеріал стін 1/3 шлакоблочний обкл. цеглою, 1/3 шлакоблок обкл. цеглою, 1/3 цегла рік забудови 1998) з господарськими будівлями та спорудами.

Відповідно до копії технічного паспорту виготовленого станом на 28.12.2023 року на житловий будинок, господарчі будівлі та споруди розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , складаються з: житлового будинку А1 -1; сараю Е,З; вбиральні Г; літнього душу -Д; входу до погрібу П; погрібу пг; огорожі - №1-2; водоколонки - №3; замощення І. Загальна площа складає 65,5 кв.м.

Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово- комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни, зареєстрованих біржею.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Вищезазначене не суперечить й вимогам ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, оскільки продавець та покупець ОСОБА_2 повністю виконали умови договору купівлі-продажу нерухомості, що вбачається з даного правочину та підтверджується підписами останніх на ньому при укладанні угоди, а права власності на вищевказаний будинок було зареєстровано покупцем ОСОБА_2 у КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, в передбаченому законом порядку, суд вважає, що ОСОБА_2 , на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР та ст.49 Закону України "Про власність" набув право власності на вищевказаний житловий будинок і правомірно володів ним.

Аналізуючи досліджені докази, суд вважає що є підстави для визнання за позивачем прав на спадкове майно, а саме на житловий будинок, господарчі будівлі та споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 65,5 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач є спадкоємцем ОСОБА_2 за законом.

Таким чином, з`ясувавши всі обставини справи, суд вважає наявність підстав, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, встановленими в судовому засіданні та підтвердженими документально, та приходить до висновку, що позовні вимогиОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та відповідно до ст. ст. 392, 1217, 1218, 1220, 1221, 1261 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 223, 247, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Вимоги позивача задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт громадянина України Серії НОМЕР_4 , виданий 02 жовтня 1997 року Синельниківським МРВУМВС України в Дніпропетровській області, право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 65,5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя А. В. Твердохліб