ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2584/23 Номер провадження 22-ц/814/2262/24Головуючий у 1-й інстанції Високих М.С. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Чумак О.В.,

суддів Дорош А.І., Пилипчук Л.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та її представника за довіреністю ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2024 року, ухвалене суддею Високих М.С., по цивільній справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 як законного представника ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства (далі - ПОКВПТГ) «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за комунальні послуги, посилаючись на те, що підприємство «Полтаватеплоенерго» надає послуги з централізованого теплопостачання квартири АДРЕСА_1 . Покладені законодавством зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання відповідачі не виконували належним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01 грудня 2020 року по 01 липня 2023 року в сумі 25974,73 грн, 3 % річних в сумі 182,21 грн, інфляційні втрати в сумі 458 грн, а також 2684 грн судового збору.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2024 року позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 як законного представника ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за комунальні послуги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги постачання теплової енергії та послугу гарячої води з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 26614,98 грн та 2684,00 грн судового збору.

З рішенням суду не погодилися ОСОБА_1 та її представник за довіреністю ОСОБА_2 та оскаржили його в апеляційному порядку. Просять рішення суду першої інстанції скасувати за недоведеністю.

В обґрунтування апеляційної скарги посилаються на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вважають його ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначають, що суд першої інстанції прийняв позовну заяву без дотримання вимог пункту 3 частини 3 статті 175 та статті 177 ЦПК України, а саме позовна заява не містить обґрунтованого розрахунку заборгованості та до неї не долучено доказів наявності та розміру заборгованості.

При цьому посилаються на те, що договори про надання послуг укладені без волевиявлення відповідачів.

Крім того звертають увагу суду на відсутність доказів фактичного споживання теплової енергії та доказів розподілу наданих комунальних послуг між споживачами. Тоді як розрахунок заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води є неналежним доказом, оскільки містить необґрунтовані обсяги споживання. Суду не надано вихідні дані для розрахунку умовно-постійної частки двоставкового тарифу.

Також зазначають, що позивачем самостійно на власний розсуд, в порушення прав споживачів, введено двоставкові тарифи, які не передбачені жодним законом.

У відзиві на апеляційну скаргу ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Згідно частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову становить 26614 грн. 98 коп. та беручи до уваги положення частини 13 статті 7, статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що не заперечувалось відповідачем в ході розгляду справи та узгоджується приєднаними до справи довідкою КП «ЖЕО №2» від 15 січня 2018 року, витягом з Єдиного державного демографічного реєстру від 26 вересня 2023 року, повідомленням Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб від 09 жовтня 2023 року.

В судовому засіданні при розгляді справи судом першої інстанції відповідач ОСОБА_1 пояснила, що разом із донькою ОСОБА_3 вони проживають за вказаною адресою та є власниками квартири у рівних частках. Пояснила, що в її квартирі установлено індивідуальний прилад обліку на гарячу та холодну воду та не заперечувала проведення оплати послуг позивача, у розмірах, що відображені в розрахунку.

Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» надає послуги з постачання теплової енергії та гарячої води.

За обліковими даними підприємства особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий за адресою: АДРЕСА_1 , де проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 оснащений вузлом комерційного обліку теплової енергії, квартира АДРЕСА_3 у вказаному будинку оснащена вузлом роздільного обліку послуг з постачання гарячої води, що підтверджується долученими до справи актами перевірки системи теплопостачання від 22.10.2020, 12.04.2021, 23.10.2021, 06.04.2022, 21.10.2022. 31.03.2023, актами допуску до експлуатації комерційного вузла обліку теплової енергії та актами прийняття приладів обліку гарячої води на абонентський облік відповідно.

За особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим за адресою: АДРЕСА_1 , наявна заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії те постачання гарячої води за період з 01 грудня 2020 року до 01 липня 2023 року у загальному розмірі 25974,73 грн, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості, який містить відомості про нарахування та оплату послуг, інформацію щодо тарифів, об?ємів, обсягів споживання, сум нарахування і проведених оплат споживачами, тобто є належним доказом.

Також за період прострочення оплати наданих послуг споживачам нараховано 3 % річних в сумі 182,21 грн та інфляційні втрати в сумі 458 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що після пред`явлення позову ОСОБА_3 визнана недієздатною, як її законний представник судом залучена ОСОБА_1 .

Враховуючи, що відповідно до статті 41 ЦК України недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-який правочин, правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун та він же згідно із статті 1184 ЦК України несе відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, здійснює управління майном, суд прийшов до правильного висновку, що сума заборгованості має бути стягнута з ОСОБА_1 як самостійного відповідача так і законного представника недієздатної особи.

За змістом статей 150, 156, 162 ЖК України власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами.

Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах з утримання будинку (квартири) і прибудинкової території та проведення ремонту.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.

Стаття 543 ЦК України передбачає, що в разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсягу як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до правової позиції, викладеної, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17-ц, хоч у частині першій статті 19 Закону № 1875-ІV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону № 1875-ІV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Тобто, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до абзаців 1-3, 5, 8, 9, 11 пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України № 830 від 21 серпня 2019 року «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

У разі укладення колективного договору виконавець надає уповноваженій співвласниками особі необхідну кількість договорів, що забезпечує отримання договору кожним із співвласників багатоквартирного будинку.

Колективний договір і договір з колективним споживачем можуть бути укладені з виконавцем за умови обладнання багатоквартирного будинку вузлом (вузлами) обліку, який (які) забезпечує (забезпечують) загальний облік споживання послуги у будинку.

У разі зміни тарифу протягом строку дії договору новий розмір тарифу застосовується з дня введення його в дію.

01 жовтня 2021 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України № 1022 від 08 вересня 2021 року, якою затверджені публічні договори приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії. Відповідно до п.3 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори зі споживачами, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин, укладаються протягом двох місяців з дня набрання чинності рішення Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , з січня 1998 року та листопада 1989 року відповідно. Станом на початок виникнення спірних правовідносин (з грудня 2020 року) діяли положення постанови Кабінету Міністрів України № 830 від 21 серпня 2019 року, а в подальшому постанови Кабінету Міністрів України № 1022 від 08 вересня 2021 року.

Відповідно до зазначених положень договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.

При цьому відповідачі отримували послуги із централізованого постачання теплової енергії та гарячого водопостачання як співмешканці багатоквартирного будинку та сплачували рахунки, що свідчить про приєднання споживачів до умов індивідуального договору.

Доказів того, що станом на 01 грудня 2021 року співвласники багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , повідомили ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про прийняття рішення про вибір моделі договірних відносин і уклали з підприємством відповідний договір на послугу з постачання теплової енергії стороною відповідача суду не надано.

З 01 грудня 2021 року набули чинності нові публічні договори приєднання на послугу з постачання теплової енергії та гарячої води, примірники яких містяться у матеріалах справи.

Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак відповідачкою не надано доказів того, що споживачем не надавалися послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, як і докази того, що вона зверталася до позивача з заявою про відсутність у неї волевиявлення на укладення договору та отримання зазначених послуг. Також, суду не надано доказів, що в будинок за адресою: АДРЕСА_2 , не здійснюється централізоване постачання теплової енергії та гарячої води.

За вказаних обставин недоведеними є доводи апеляційної скарги щодо відсутності волевиявлення на укладення договору та відсутність доказів фактичного споживання теплової енергії.

Постановою КМУ № 869 від 01 червня 2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги» визначений порядок і критерії формування як одноставкового, так і двоставкового тарифів на теплову енергію.

Відповідно до пункту 59 Постанови вартістю послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

У вартість послуг з постачання теплової енергії не включаються витрати, пов`язані з абонентським обслуговуванням, обслуговуванням внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, встановленням, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку теплової енергії.

Такі витрати відшкодовуються споживачами комунальних послуг відповідно до вимог Законів України Про житлово-комунальні послуги, Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання.

Згідно пункту 60 Постанови одиниця виміру обсягу спожитої споживачем послуги з постачання теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом.

Суб`єкти господарювання можуть застосовувати двоставкові тарифи на послуги з постачання теплової енергії, затверджені в установленому порядку.

Встановлення двоставкових тарифів на послуги з постачання теплової енергії здійснюється за умови встановлення двоставкових тарифів на теплову енергію (п.61).

Зміна тарифів на послуги з постачання теплової енергії та їх встановлення уповноваженим органом здійснюється одночасно із зміною та встановленням тарифів на теплову енергію (п.62).

Пунктами 8, 9 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1174 від 25 червня 2019 року визначений порядок формування як одноставкових, так і двоставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання.

Зазначеним Порядком передбачена можливість у встановленому порядку встановлювати двоставкові тарифи на теплову енергію для всіх категорій споживачів.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2269 від 30 листопада 2020 року Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, послугу з постачання теплової енергії та послугу з постачання гарячої води ПОЛТАВСЬКОМУ ОБЛАСНОМУ КОМУНАЛЬНОМУ ВИРОБНИЧОМУ ПІДПРИЄМСТВУ ТЕПЛОВОГО ГОСПОДАРСТВА «ПОЛТАВАТЕПЛОЕНЕРГО» установлені тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання на рівні:

для потреб населення:

умовно-змінну частину двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії - 1332,52 грн/Гкал (з ПДВ);

умовно-постійну частину двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії (місячна абонентська плата на одиницю теплового навантаження) - 79472,03 грн/Гкал/год (з ПДВ);

Пунктом 4 даного Порядку установлено ПОЛТАВСЬКОМУ ОБЛАСНОМУ КОМУНАЛЬНОМУ ВИРОБНИЧОМУ ПІДПРИЄМСТВУ ТЕПЛОВОГО ГОСПОДАРСТВА «ПОЛТАВАТЕПЛОЕНЕРГО» тарифи на послугу з постачання гарячої води споживачам, які отримують її без використання індивідуальних теплових пунктів, на рівні: для потреб населення - 95,00 грн за 1 куб. м (з ПДВ);

Порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, обсяг споживання якої визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, встановлений Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 року № 315.

Згідно з пунктом 10 Розділу І цієї Методики базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії є опалювана площа приміщень, зазначена у договорі про надання послуги з постачання теплової енергії. У разі, якщо відомості про опалювану площу не були надані споживачем, базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії є загальна площа приміщення у метрах квадратних, визначена за даними, зазначеними у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а у разі відсутності у ньому інформації про окремі приміщення - за даними, зазначеними у документах, що посвідчують право власності на такі приміщення.

Відповідно до пункту 13 Методики 13. Одиницями вимірювання обсягу (кількості) спожитої споживачем теплової енергії є гігакалорія (далі - Гкал).

Для переведення одиниць вимірювання теплової енергії приладами обліку застосовуються коефіцієнти 1 Гкал = 1 162,2 кВтгод, 1 кВтгод = 0,000859 Гкал, 1 Гкал = 4,1868 ГДж, 1 ГДж = 0,2388 Гкал.

Зазначене вище свідчить, що саме законодавством передбачено можливість встановлення двоставкового тарифів, визначений їх порядку і критеріїв формування. Що спростовує доводи наведені в апеляційній скарзі, щодо відсутності законодавчих підстав та самовільного встановлення двоставкових тарифів ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».

Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1 та 2 статі 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підтвердження споживання теплової енергії позивачем надано акти прийняття на абонентський облік вузла комерційного обліку теплової енергії рег. № 221 Ж після проведення перевірки від 26 серпня 2015 року, 16 серпня 2019 року, акти перевірки системи теплопостачання від 22 жовтня 2020 року, 12 квітня 2021 року, 23 жовтня 2021 року, 06 квітня 2022 року, 21 жовтня 2022 року, 31 березня 2023 року у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а також акт прийняття приладів обліку гарячої води на абонентський облік ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» за адресою: АДРЕСА_1 , від 10 жовтня 2018 року та 10 лютого 2021 року.

Крім того, позивачем надано розрахунок заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , о/р 8-73-111-0, який здійснений відповідно до зазначеної вище Методики.

У свою чергу, відповідачкою та її представником не доведено, що починаючи з 01 грудня 2020 року позивач здійснював нарахування плати за послугу з постачання теплової енергії з порушенням вимог закону.

За вказаних обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність заборгованості зі сплати отриманих послуг за постачання теплової енергії та гарячого водопостачання, та відповідно про задоволення позову.

У свою чергу не є підставою для скасування рішення суду посилання відповідачки та її представника щодо відкриття провадження в порушення вимог пункту 3 частини 3 статті 175 ЦПК України та частини 5 статті 177 ЦПК України, оскільки у позовній заяві зазначено ціну позову та до позову додано обґрунтований розрахунок заборгованості.

Тоді як оцінку позовних вимог та доказів на їх підтвердження суд здійснює в процесі розгляду справи, а не відкриття провадження.

Також, суд не приймає до уваги доводи наведені в апеляційній скарзі, щодо незастосування судом першої інстанції висновків викладених в постанові апеляційного суду від 13 січня 2020 року по справі № 462/4242/16-ц, оскільки дане рішення не носить прецедентного характеру. Крім того, висновки, які викладені в зазначеній постанові, та на які посилається відповідач, носять оціночний характер наявних в матеріалах справи доказів, тобто залежать від конкретних обставин справи.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості, є обґрунтованим, висновки суду підтверджені матеріалами справи.

Разом з тим, при перегляді справи судом апеляційної інстанції встановлено неправильне застосування судом норм процесуального права щодо стягнення судового збору.

Так, відповідно до пункту 1.1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року у розмірі 2684 грн.

Враховуючи, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду з вимогою про стягнення заборгованості в розмірі 26614 грн. 98 коп. розмір судового збору за подачу позовної заяви становив 2684 грн.

Згідно частини 1 статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Абзацом 5 пункту 35 постанови Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» встановлено, що при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

Пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин, враховуючи, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звертався до двох відповідачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , остання має інвалідність І групи та під час розгляду справи визнана недієздатною, колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2024 року в частині стягнутого судового збору, шляхом зменшення розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» судового збору з 2684 грн. 00 коп. до 1342 грн. 00 коп.

Іншу частину судового збору, в розмірі 1342 грн. 00 коп. слід компенсувати Полтавському обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства «Полтаватеплоенерго» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки апеляційний суд не змінює результатів розгляду справи по суті, відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника за довіреністю ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2024 року в частині стягнутого судового збору змінити, зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» судового збору з 2684 грн. 00 коп. до 1342 грн. 00 коп.

Компенсувати Полтавському обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства «Полтаватеплоенерго» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судові витрати понесені останнім при подачі позовної заяви в розмірі 1362 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 06 серпня 2024 року

Головуючий О.В. Чумак

Судді А.І. Дорош

Л.І. Пилипчук