ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/645/24 Провадження № 2/636/1001/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року Чугуївський міський суд Харківської області в складі головуючої судді Гніздилова Ю.М., за участі секретаря Кисловської О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання батьківства, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 ,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , про визнання батьківства, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_3 .

Позовні вимоги мотивує тим, що він разом із ОСОБА_3 проживає останні півтора року у фактичних шлюбних відносинах без оформлення шлюбу в належному йому будинку. Від спільного проживання в них народилась дитина - донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач просить визнати його батьком дитини та внести зміни до актового запису № 238 від 27 грудня 2023 року про народження дитини ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, розгляд справи проводити за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, розгляд справи просила проводити за його відсутності.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, розгляд справи просив проводити за її відсутності.

Із врахуванням наведеного розгляд справи проведено без участі сторін та відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без застосування технічних засобів фіксації судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У відповідності до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ч. 3ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Чугуївського міського суду від 02 травня 2023 року було розірвано.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 27 грудня 2023 року виданого Верховинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Верховинському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції дитина ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько- ОСОБА_2 , мати- ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першоїстатті 135 цього Кодексу.

Згідно постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3ст. 128 СК, приймаються до судового розгляду, якщо дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1ст. 135 СК). Із позовом про визнання батьківства чи материнства можуть звертатися до суду лише особи, зазначені уСК.

Позивач ОСОБА_1 жодного разу не звертався до суду з клопотаннями про призначення судово-генетичної експертизи.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст. 77-79 ЦПК України.

Щодо предмету доказування у даній категорії справі, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Зважаючи на вищевикладене, незалежно від мети та учасників процесу, при розгляді питань щодо визнання батьківства обов`язковим є проведення судово-генетичної експертизи, яка і встановлює спорідненість та батьківство. Однак, при звернення до суду з позовною заявою та під час розгляду справи судом від сторін не заявлено клопотань про проведення експертизи.

А тому суд повинен брати до уваги належні та допустимі докази, якими по даній справі є висновок експертизи, який би підтверджував біологічне батьківство позивача, однак суду таких доказів надано не було.

За таких обставин позов не підлягає до задоволення.

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно зст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12,13,109,263-265ЦПКУкраїни,ст.ст.7,20,126,128,135СК України,Законом України «Про охорону дитинства», суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання батьківства, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Судові витрати вважати сплаченими позивачем.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя Гніздилов Ю.М.