УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2024

Справа № 522/5856/24-Е

Провадження № 2/522/4410/24

Приморський районний суд м. Одеси у складі: головуючого судді Ярема Х.С., розглянув заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Макєєнко Олексія Володимировича про відмову від позову.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

27.06.2024 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

02.07.2024 адвокат позивача подав до суду заяву про відмову від позову та закриття провадження у справі.

Вирішуючи дану заяву суд керується наступним.

Згідно з ч.1,3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Також згідно з п.4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Зазначена норма зобов`язує суд, розглядаючи заяву про відмову від позову, перевірити можливість наслідків закриття провадження на правове становище інших осіб, навіть тих, які не є учасниками такої справи, але можуть зазнати порушення прав, свобод та законних інтересів у результаті закриття провадження у справі на підставі прийнятої судом заяви про відмову від позову.

Отже, при вирішенні питання про закриття провадження у справі суд повинен з`ясувати наявність або відсутність порушеного права або інтересу інших осіб, а також їхніх обов`язків у цих правовідносинах.

Як наслідок встановлення таких обставин, суд не приймає відмови від позову, якщо ці дії позивача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Суд звертає увагу на те, що наслідком закриття провадження у справі є неможливість повторного звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (ч.2 ст. 256 ЦПК України).

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогами про розірвання її шлюбу та стягнення аліментів з батька дитини на її утримання.

Стаття 181 СК України передбачає право кожної неповнолітньої дитини на отриманя аліментів до досягнення повноліття.

Тобто, це право напряму пов`язане з правовим статусом дитини та є триваючим до настання повноліття дитини.

Позивач, відмовляючись від позову про стягнення аліментів, що має наслідком закрити провадження у даній справі, фактично позбавляє неповнолітню дитину можливості на отримання аліментів у разі необхідності, оскільки повнорне зверненя матері до суду з позовом про стягнення аліментів з батька на утримання їх дитини буде неможливим в розумінні ч.2 ст. 256 ЦПК України.

Також ОСОБА_1 не залишає можливості звернутися до суду в майбутньому з позовом про розірвання шлюбу одному з подружжя.

Отже, суд не приймає відмову від позову ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що така відмова порушує, як права її неповнолітньої дитини, так і другого з подружжя (шлюб є вільним, ніхто не може бути примушений перебувати у шлюбі).

Суд зауважує, що ст. 11 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає обов`язок будь-якого адвоката у своїй адвокатській діяльності дотримуватися принципів верховенства права, законності, незалежності та конфіденційності, правил адвокатської етики, чесно і сумлінно забезпечувати право на захист та надавати правничу допомогу відповідно до Конституції України і законів України, з високою відповідальністю виконувати покладені на нього обов`язки, та бути вірним цій присязі.

В зв`язку з цим, суд вважає, що подання представником позивача - адвокатом Макєєнко О.В. зазначеної заяви про відмови від позову, яка очевидно має наслідком порушення прав та інтересів як клієнта, так і неповнолітньої дитини, може свідчити про не роз`яснення клієнту усіх наслідків закриття провадження у справі.

Пункт 5 ч.1 ст. 257 передбачає право позивача на подачу заяви про залишення його позову без розгляду.

В зв`язку з цим, неприймаючи з наведених підстав відмову позивача від позову, суд бере до уваги те, що заявою позивач фактично проявила волевиявлення щодо втрати інтересу до своїх позовних вимог, а тому розціює таку заяву як прохання позивача залишити її позов без розгляду.

Керуючись ст.ст. 255-257 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відмову від позову - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - залишгити без розгляду.

Ухвалу може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів із дня проголошення.

Суддя Ярема Х.С.