ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3968/24 Справа № 210/2635/20 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В.Є. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

за участю секретаря Юрченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №210/2635/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації у зв`язку з його відчуженням,

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та адвоката Андріяшевської Марини Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 ,

на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року,

встановив:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації у зв`язку з його відчуженням.

Заява мотивована тим, що 21 серпня 2004 року між сторонами у справі був укладений шлюб, про що в книзі реєстрації актів про шлюб зроблений запис № 310. Від сумісного шлюбу мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час перебування в шлюбі з відповідачем, а саме у 2013 році, за спільні кошти сторони придбали автомобіль марки HYUNDAI ELANTRA сірого кольору, 2013 року випуску, двигун НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який був зареєстрований у ДАІ м. Кривого Рогу на ім`я відповідача ОСОБА_2 .

Позивач вказує на те, що їх сім`я розпалась в грудні 2019 року.

В січні 2020 року позивачці стало відомо, що відповідач, без її згоди, перереєстрував автомобіль на нового власника, а саме свого батька ОСОБА_3 .

У березні 2020 року позивачка звернулася до суду з заявою про розірвання шлюбу, та між нею і відповідачем виник спір стосовно розподілу сумісного майна, а саме автомобілю марки HYUNDAI ELANTRA, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який до січня 2020 року був зареєстрований у ДАІ м. Кривого Рогу на ім`я ОСОБА_2 .

Відповідач добровільно не бажає сплатити позивачці 1/2 частку вартості автомобіля, тому позивач просила суд визнати рухоме майно, а саме автомобіль марки HYUNDAI ELANTRA, сірого кольору, 2013 року випуску, двигун НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнати, що їх частки є рівними, тобто кожному належить - 1/2 частка, а також стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля у розмірі 125 000 гривень.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року позов задоволено.

Визнано автомобіль марки HYUNDAI ELANTRА сірого кольору, 2013 року випуску, двигун НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 , державний реєстраційний номер НОМЕР_6 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнати, що їх частки є рівними, тобто кожному належить - 1/2 частка.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 125000 грмвень - компенсацію вартості 1/2 частки автомобілю марки HYUNDAI ELANTRA сірого кольору, 2013 року випуску, двигун НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 250 гривень.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 та адвокат Андріяшевська М.С., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Апеляційні скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не надано оцінки тому, що спірне майно було придбано та відчужено в період шлюбу, позивачем по справі договір купівлі-продажу спірного автомобіля від 30 січня 2020 року, який відповідає вимогам складання такого виду документу, не оспорювався.

Апелянти зауважують на тому, що пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не спростовують дію зазначеного договору купівлі-продажу спірного автомобіля та не доводять його нікчемність.

Також вважають, що висновок експерта, щодо оцінки спірного автомобіля, не дає об`єктивності в оцінюванні автомобіля.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 , посилаючись на безпідставність доводів апеляційних скарг, просить апеляційні скарги залишити без задоволення, рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та адвоката Андріяшевської М.С., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , підлягають частковому задоволенню, за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 21 серпня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 було зареєстрований шлюб, актовий запис № 310. (а.с. 8)

Під час перебування у шлюбі сторони по справі придбали автомобіль марки HYUNDAI ELANTRA сірого кольору, 2013 року випуску, двигун НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який зареєстрували на ОСОБА_2 . (а.с.34)

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати в судовому порядку поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, частиною третьою якої передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого із подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

В даному випадку матеріали справи не містять доказів про те, що відчуження автомобіля відбулось зі згоди позивача та в інтересах сім`ї.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача компенсації половини вартості автомобіля.

Доводи скаржника про те, що позивачем не було доведено розміру вартості автомобіля, а судом не враховано реальну вартість майна, за яку його було відчужено, також не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідачем будь-яких доказів на спростування заявленої позивачем суми не надано.

Відповідно висновку експерта № 156/21 про визначення ринкової вартості автомобіля марки HYUNDAI ELANTRA сірого кольору, 2013 року випуску, двигун НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , на час його відчуження, а саме на 30 січня 2020 року, складає 250 230,44 грн. (а.с. 96-107).

Крім того, наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджено, що спірний автомобіль відчужено ОСОБА_2 на користь свого батька.

Згідно з положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.

У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

В даному випадку, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачем не було надано доказів на підтвердження наведених ним обставин. Твердження ОСОБА_2 про те, що автомобіль було продано за згодою його дружини ОСОБА_1 і грошові кошти було поділено між подружжям, належними доказами не підтверджені, а отже є припущеннями.

Поряд з цим, встановивши, що автомобіль марки HYUNDAI ELANTRA сірого кольору, 2013 року випуску, двигун НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який був об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відчужений відповідачем за договором купівлі-продажу від 30 січня 2020 року без згоди позивача, проте позивач не оспорює зазначений договір купівлі-продажу автомобіля, а просила стягнути з відповідача компенсацію вартості 1/2 його частини, то висновки суду першої інстанції про задоволення вимог щодо визнання спірного автомобіля об`єктом спільної сумісної власності є помилковими, оскільки право позивача на об`єкт права спільної сумісної власності підлягає захисту шляхом компенсації вартості 1/2 частини відчуженого без її згоди майна.

При цьому, зазначення у резолютивній частині рішення на проміжні висновки суду, а саме, що спірний автомобіль визнається судом об`єктом спільної сумісної власності створює ситуацію правової невизначеності, оскільки остаточним правовим результатом вирішення спору щодо поділу автомобіля як об`єкта права спільної сумісної власності, відчуженого відповідачем без згоди позивача, є стягнення компенсацій половини його вартості.

Отже, встановлення належності спірного автомобіля до об`єкта права спільної сумісної власності подружжя є обставиною, яка потребує встановлення для вирішення заявленого спору, виходячи з його підстав, однак не є самостійною вимогою та способом захисту, який потребує вирішення та зазначення у резолютивній частині судового рішення.

З урахуванням наведеного, резолютивна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення посилання на визнання автомобіля марки HYUNDAI ELANTRА сірого кольору, 2013 року випуску, двигун НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 , державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та визнання, що їх частки є рівними, тобто кожному належить - 1/2 частка.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2021 року (справа №726/1388/16).

У частині 4 статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява № 63566/00, § 23).

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, апеляційні скарги слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити, виключивши з його резолютивної частини посилання суду про визнання автомобіля марки HYUNDAI ELANTRА сірого кольору, 2013 року випуску, двигун НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 , державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та визнання, що їх частки є рівними, тобто кожному належить - 1/2 частка.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та адвоката Андріяшевської Марини Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року змінити.

Виключити абзац 2 резолютивної частини рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року про визнання автомобіля марки HYUNDAI ELANTRА сірого кольору, 2013 року випуску, двигун НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 , державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та визнання, що їх частки є рівними, тобто кожному належить - 1/2 частка.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 07 серпня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста