Справа № 502/1355/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Балан М. В.

за участю секретаря судового засідання Урсул Г.К.

розглянувши цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2 ,

третя особа: Служба у справах дітей Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області

про

стягнення матеріальної та моральної шкоди та встановлення юридичного факту,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про стягнення матеріальної та моральної шкоди та встановлення юридичного факту.

В обґрунтування первісного позову та уточненого позову від 29.07.2024 року встановлено, що 04 березня 2000 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області сторони зареєстрували шлюб.

В період шлюбу сторін народилась спільна дитина, а саме донька: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначає позивач, спільне життя з відповідачем у нас не складалося в зв`язку з несумісністю характерів та різними поглядами на життя. З початку квітня місяця 2023 року (тобто вже більше року) вони фактично як подружжя не проживають та спільного господарства не ведуть. Рішенням суду від 15.07.2024 року по справі № 502/1243/24 шлюб між сторонами було розірвано.

Також позивач зазначає, що донька проживає разом з ним та перебуває на його одноособовому утриманні, оскільки вихованням доньки займається тільки він, так як відповідач взагалі не опікується нею, жодної участі у вихованні дитини не приймає, матеріально дитину не забезпечує.

Оскільки донька знаходиться на його одноособовому утриманні і вихованні, у позивача виникла необхідність щодо встановлення даного юридичного факту у зв`язку із необхідністю в подальшому оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, одноосібно звертатись до державних та інших закладів і установ в інтересах дитини, а також переміщення разом з дитиною без згоди матері, яка з дитиною не проживає.

Враховуючи те, що іншим шляхом не можливо підтвердити факт самостійного виховання та утримання дитини батьком, то вказаний факт необхідно встановити судовим рішенням.

Окрім того, на протязі січня-травня 2024 року позивачем самостійно було витрачено на лікування доньки 50000 гривень. З яких 1/2 частину (тобто 25000 гривень) він запропонував відповідачу повернути, але вона категорично відмовилась, мотивуючи це тим, що вона ніде не працює і не може сплатити зазначені кошти. Позивач вважає за справедливе, якщо з відповідача буде стягнуто на його користь 25000 гривень, понесених ним витрат, які він відносить до матеріальної шкоди.

Через протиправну бездіяльність відповідача щодо участі у вихованні дитини позивач отримав справжній шок та вже більше року знаходиться у стані далекому від «звичайного». Він й досі не може повірити в той факт, що відповідач, з якою він прожив однією сім`єю більше 20 років буде такою бездуховною та «черствою». Через зазначені обставини він втратив сон, довгий час після розлучення (окремого проживання) не міг думати ні про що інше, боявся зустрічатися з друзями та іншими родичами. Виявилося, що він сам фактично повинен буде виховувати дитину. Крім того, бездіяльністю відповідача у прийнятті участі у вихованні дитини, позивачу, з урахуванням вимог розумності і справедливості, нанесено моральну шкоду, котру він оцінює в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень.

В зв`язку з зазначеним позивач просить суд:

- встановити факт, що батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 самостійно виховує та одноособово утримує неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 100000 (сто тисяч) гривень.

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 5450 , 40 гривень.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала частково, не згодна з позовом в частині стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, письмових клопотань не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Шлюб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований 04.03.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , актовий запис № 21.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 02.07.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області вбачається, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис № 278.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 15.07.2024 року по справі № 502/1243/24, розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 04.03.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 21.

Згідно договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 14.06.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області за реєстровим № 1720, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уклали договір стосовно місця проживання та утримання спільної малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно п. 1.3 договору, місцем проживання дитини, батьки визначили місце проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку.

Вирішуючи питання про відмову у задоволенні позову, суд виходить з положень ст. 1167 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, а саме моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Випадки, коли особа має право на відшкодування моральної шкоди, передбачені також статтею 23 ЦК України, а саме - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31. 03. 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позову в цій частині, позивач посилається на те, що внаслідок бездіяльності відповідача щодо участі у вихованні дитини позивач отримав справжній шок та вже більше року знаходиться у стані далекому від «звичайного». Через зазначені обставини він втратив сон, довгий час після розлучення (окремого проживання) не міг думати ні про що інше, боявся зустрічатися з друзями та іншими родичами.

Між тим належних та допустимих доказів спричинення моральних страждань в визначеному розмірі позивачем не надано, та враховуючи, що відповідачем не оспорено факту спричинення шкоди, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення з відповідача суми моральної шкоди в розмірі 1000, 00 гривень.

Щодо стягнення матеріальної шкоди, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В обгрунтування позову в цій частині, позивач зазначив, що протягом січня травня 2024 року, ним самостійно було витрачено на лікування доньки 50000 гривень, між тим належних та допустимих доказів суду не було надано, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача суми матеріальної шкоди.

Щодо встановлення факту самостійного виховання та одноособового утримання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до акту про встановлення факту від 18.06.2024 року, складеного депутатом Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 , разом зі своєю донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає окремо в АДРЕСА_2 . З квітня 2023 року і по теперішній час ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виховується та утримується самостійно батьком ОСОБА_1 .

Згідно Характеристики ОСОБА_1 , наданої начальником 23 ДПРЧ від 20.06.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за місцем проживання і проживає в АДРЕСА_1 , разом зі своєю сім`єю, а саме донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає окремо в АДРЕСА_2 . З квітня 2023 року і по теперішній час ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виховується та утримується самостійно батьком ОСОБА_1 . За місцем проживання і роботи (служби) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 характеризується тільки з позитивної сторони. Уособлює в собі людину, яка в будь-який момент готова прийти на допомогу. Ввічливий, охайний, вимогливий до себе та оточуючих. За характером спокійний та врівноважений. Користується повагою серед колег і співслужбовців. Спиртними напоями не зловживає. До адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. ( ч. 2 ст. 3 СК України).

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. ( ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Встановлення даного факту заявнику необхідно у зв`язку із необхідністю в подальшому оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, одноосібно звертатись до державних та інших закладів і установ в інтересах дитини, а також переміщення разом з дитиною без згоди матері, яка з дитиною не проживає.

Враховуючи те, що іншим шляхом не можливо підтвердити факт самостійного виховання та утримання дитини батьком, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним покласти судові витрати на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 328, 1223, 1233, 1261 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 259, 263-265, 280-282, 315 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити частково.

Встановити факт, що батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 самостійно виховує та одноособово утримує неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 матеріальну шкоду в сумі 1000 (одна тисяча) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , суму судового збору в розмірі 1226, 20 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан