Справа №173/1285/24
Провадження №2/173/613/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого- судді Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В.

За участю: позивача - ОСОБА_1

Представника позивача - адвоката Єрохіна О.О.,

Відповідача - ОСОБА_2 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

22.04.2024 року до суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з позовом про стягнення аліментів до відповідача, ОСОБА_2

29.04.2024 року отримана інформація з Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

17.06.2024 року проведений перерозподіл справи іншому складу суду.

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18.06.2023 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників розгляду справи на 29.07.2024 року.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

В судовому засіданні 29.07.2024 року оголошена вступна та резолютивна частина рішення

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше одного встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 23 липня 2005 року він уклав шлюб з відповідачкою по справі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 71 .

В період шлюбу в них народилося двоє дітей: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2

В серпні 2018 року шлюбні відносини між ними припинені, вони почали проживати окремо та спільне господарство не ведуть.

Після фактичного припинення шлюбних відносин за їхньою домовленістю, їхні діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишились проживати з ним за адресою: АДРЕСА_1

03.02.2020 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області ухвалене рішення та визначено місце проживання малолітніх дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком , ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

18 травня 2021 року за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області шлюб між ними розірваний.

З моменту визначенні місця проживання дітей разом з ним, їхня мати будь-якої в тому числі і матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, їх життям не цікавиться. Хоч є здоровою, дієздатною особою та має можливість надавати допомогу на утримання дітей.

Діти проживають разом з ним та перебувають на його повному утриманні.

Всі витрати по утриманню дітей несе він самостійно. Відповідачка проживає окремо та самоусунулася від виконання своїх материнських обов`язків, що й стало причиною звернення до суду.

В судовому засіданні позивач і представник позивача позовні вимоги підтримали, давши пояснення, фактично установлені матеріалами справи. Позивач підтвердив, що відповідачка матеріальної допомоги на утримання дітей не надає.

Відповідачка проти задоволення позовних вимог заперечувала. Свої заперечення мотивувала тим, що на її утриманні перебуває малолітня дитина. вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення шести років. Прибутку не має, тому не має можливості надавати допомогу на утримання двох старших дітей. при цьому вона купувала синові телефон, дарувала дітям подарунки на день народження, тому говорити, що вона не надає дітям матеріальної допомоги підстав немає.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно обставин викладених в позовній заяві, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 липня 2005 року. Шлюб між сторонами був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 71 .

В період шлюбу в сторін народилося двоє дітей: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей, в яких сторони записані батьками дітей.

В серпні 2018 року шлюбні відносини між сторонами припинені, вони почали проживати окремо та спільне господарство не ведуть.

Після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишились проживати з батьком, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1

03.02.2020 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області ухвалене рішення та визначено місце проживання малолітніх дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком , ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією рішення суду.

18 травня 2021 року за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області шлюб між ними розірваний, що підтверджується копією рішення суду.

За доводами, викладеними в позовній заяві судом встановлено, що відповідачка матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Будь-яких доказів на спростування даного факту відповідачем не надано. Посилання відповідачки на те, що вона купила синові мобільний телефон і купує подарунки на день народження, не може бути розцінене судом як систематичне надання матеріальної допомоги матір`ю на утримання своїх дітей. За таких обставин знайшов своє підтвердження факт порушення прав неповнолітніх дітей та позивача, щодо участі другого із подружжя в матеріальному забезпеченні дітей. З чого суд приходить до висновку, що існують підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, тобто для захисту права позивача відповідно обраного нею способу захисту порушених прав, з яким погоджується суд.

Так як відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенціїї ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного , розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя. необхідних для розвитку дитини.

Позивач бажає отримувати аліменти з відповідача на утримання дитини в частці від прибутку відповідача, оскільки заявляє вимоги про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частки усіх доходів відповідача. Тому суд вважає за потрібне прийняти рішення у відповідності до способу стягнення аліментів, обраному позивачем.

Доказів про матеріальне становище, сторонами суду не надано. На утриманні відповідачки перебуває ще одна малолітня дитина, що учасниками розгляду справи не заперечується.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, що сторони є особами працездатного віку, доказів того з яких причин відповідачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 6-тирічного віку суду не надано. З чого суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних і стягнення з відповідача на ім`я позивачки аліментів на утримання двох дітей в єдиній частці, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення старшою дитиною повноліття. При визначенні такого розміру аліментів всі діти відповідачки будуть перебувати в однаковому матеріальному становищі.

Після досягнення старшою дитиною повноліття аліменти стягувати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття

Посилання відповідачки на те, що вона не має прибутку, тому не має можливості сплачувати аліменти, суд вважає безпідставними, оскільки неможливість сплачувати аліменти не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог .

Оскільки факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, оскільки ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі №344/10971/16-ц.

Разом з тим наявність на утриманні відповідачки ще однієї дитини не виключає її обов`язку матеріально утримувати дітей, стосовно яких ставляться вимоги про стягнення аліментів

Стягнення аліментів в зазначеному вище розмірі з урахування обов`язку батька матеріально утримувати дітей на думку суду буде необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дітей даного віку .

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до реєстраційного номеру позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів 22.04.2024 року. Тому аліменти на утримання дітей суд вважає за потрібне стягнути саме з цієї дати, так як відповідачем не надано відомостей про надання коштів на утримання дітей за попередній період.

Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах платежу за один місяць.

Тому суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в суму 1 211 грн. 20 коп., так як судом ухвалюється рішення про задоволення х позовних вимог, за якими позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 , 430 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання двох дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в єдиній частці, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 22 квітня 2024 року і до повноліття старшої дитини

Після досягнення повноліття найстаршою дитиною, аліменти стягувати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, якщо ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , , судовий збір в рахунок держави в сумі 1 211 грн. 20 коп.

Рішення допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 01.08.2024 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 06.08.2024 року

Дата набрання законної сили: 03.09.2024 року