ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 683/1443/24

Провадження № 22-ц/4820/1527/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Демчук В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та суми інфляційних втрат, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 06 червня 2024 року (суддя Сагайдак І.М.).

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку трьох відсотків річних та суми інфляційних втрат.

В обґрунтування позову зазначало, що 20 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 31500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,90% річних. У забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним кредитним договором, того ж дня між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 189608.

Оскільки відповідачі не виконували належним чином зобов`язання з повернення кредиту, АКІБ «УкрСиббанк» змушений був звертатися до суду з вимогами про примусове стягнення заборгованості.

Судовим наказом Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 червня 2010 року у справі №2-н-116/2010 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 в сумі 260432,16 грн.

В подальшому на підставі договору факторингу №1, укладеного 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», останнє набуло право вимоги до відповідачів за договором про надання споживчого кредиту №0 від 20 березня 2008 року.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 листопада 2015 року у справі №2-н-116/2010 було замінено первинного стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «Кей-Колект».

З врахуванням вище викладеного, оскільки має місце прострочення сплати відповідачами заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, договором поруки, тому на підставі ст.625 ЦК України ТОВ «Кей-Колект» просить суд стягнути з відповідачів солідарно 3% річних від простроченої суми боргу за період з 01 серпня 2017 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 35682,75 грн, а також суму інфляційних втрат за цей же період в розмірі 111220 грн.

Заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 06 червня 2024 року в позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Кей-Колект» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому, посилається на порушення судом норм матеріального права та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та наведених сторонами доказів, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що висновки суду першої інстанції про те, що зобов`язання між сторонами є натуральним, а тому положення ст. 625 ЦК України не підлягають застосуванню є помилковими. Оскільки, в даній справі основна вимога кредитора вже захищена судом, а саме судовим наказом, виданим 10 червня 2010 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області (справа №2-н-116/2010), який набрав законної сили 01 листопада 2010 року, за яким з відповідачів стягнуто суму заборгованості, а отже зобов`язання не можна вважати натуральним. При цьому, та обставина, що ТОВ «Кей Колект» пропущено строк на пред`явлення виконавчого документу до виконання не має правового значення, оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України сум.

Звертає увагу суду, що будь-яких заперечень щодо розміру та обраного позивачем періоду нарахування заборгованості, у тому числі в частині дотримання позивачем строку на звернення до суду за захистом порушеного права відповідачем не висловлено.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постановою державного виконавця було повернуто судовий наказ без прийняття до виконання через пропуск встановленого законом строку пред`явлення його до виконання, після чого ТОВ «Кей-Колект» у встановленому законом порядку не зверталось до суду з заявою про поновлення цього строку, тому вимоги кредитора ТОВ «Кей-Колект», які виникли на підставі судового рішення, не можуть бути захищені в судовому (примусовому) порядку, відповідно, між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого положення ст. 625 ЦК України застосовуватись не можуть.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись з таких підстав.

Встановлено, що 20 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 31500 доларів США, що еквівалентно на час укладення договору 159075,00 гривень, на строк до 19.03.2015 зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,90% річних. У забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним кредитним договором, того ж дня між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 189608.

Оскільки відповідачі не виконували належним чином зобов`язання з повернення кредиту, АКІБ «УкрСиббанк» змушений був звертатися до суду з вимогами про примусове стягнення заборгованості.

Судовим наказом Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 червня 2010 року у справі №2-н-116/2010 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором кредиту №0 в сумі 260432,16 грн, що складається з суми заборгованості за кредитом 22125,00 доларів США, суми простроченої заборгованості за кредитом 5545,95 доларів США, суми заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитними коштами 5189,08 доларів США, та пені - 8519,19 доларів США.

В подальшому на підставі договору факторингу №1, укладеного 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», останнє набуло право вимоги до відповідачів за кредитним договором №0 від 20 березня 2008 року.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 листопада 2015 року замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» його правонаступником ТОВ «Кей-Колект» у виконавчому провадженні, відкритому на підставі судового наказу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 червня 2010 року у справі №2-н-116/2010 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 20 березня 2008 року в сумі 260432,16 грн та судових витрат в сумі 880 грн.

Цією ж ухвалою суду поновлено стягувачу ТОВ «Кей-Колект» пропущений строк для пред`явлення до виконання судового наказу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 червня 2010 року у справі №2-н-116/2010, однак відмовлено у видачі дублікату вказаного судового наказу.

18 жовтня 2016 року ТОВ «Кей-Колект» подало заяву до Старокостянтинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (далі Старокостянтинівський РВ ДВС) про прийняття до примусового виконання судового наказу №2-н-116/2010 від 10 червня 2010 року.

Постановою державного виконавця Старокостянтинівського РВ ДВС від 19 жовтня 2016 року на підставі ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» було відмовлено у прийнятті до провадження та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу від 10 червня 2010 року у справі №2-н-116/2010, через те, що стягувачем ТОВ «Кей-Колект» не було сплачено авансовий внесок при пред`явленні виконавчого документа до виконання.

25 листопада 2016 року ТОВ «Кей-Колект» повторно пред`явило вищезазначений судовий наказ до примусового виконання.

Постановою державного виконавця Старокостянтинівського РВ ДВС від 28 листопада 2016 року на підставі ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» відмовлено у прийнятті до провадження та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу від 10 червня 2010 року у справі №2-н-116/2010 через те, що ТОВ «Кей-Колект» не надало підтверджень, що воно є стягувачем за вказаним судовим наказом, а також через пропуск встановленого законом строку пред`явлення судового наказу до виконання.

Згідно довідки ТОВ «Кей-Колект» №28/05/2024/732374/1 від 28 травня 2024 року станом на 28 травня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за договором кредиту №0 від 20 березня 2008 року не погашена.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04.06.2019 у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за весь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду у справі №127/15672/16-ц погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.04.2018 року у справі №908/1394/17, від 16.11.2018 року у справі №918/117/18, від 30.01.2019 року у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13.02.2019 року у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Як слідує із судового наказу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 червня 2010 року у справі №2-н-116/2010, у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 існує грошове зобов`язання перед ТОВ «Кей-Колект», доказів виконання якого відповідачами надано не було, тому апеляційний суд констатує, що позивач має право на стягнення із відповідачів в солідарному порядку 3% річних, нарахованих відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Зазначене узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, що викладені у постанові від 28 вересня 2021 року у справі № 759/4755/19, провадження № 61-14506св20.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 6 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) дійшла висновку, що системне тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України у їх взаємозв`язку дає підстави для висновку, що натуральним є зобов`язання, вимога в якому хоча і існує, проте не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Положення статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання може бути застосовано до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, отже кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на захист в судовому (примусовому) порядку вимоги про нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

У справі № 757/44680/15-ц, яка переглядалась об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, судами попередніх інстанцій встановлені обставини щодо спливу позовної давності за вимогами кредитора про стягнення заборгованості за кредитом та процентами за його користування і судовим рішенням, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову про їх стягнення, тому колегія суддів касаційного суду вважала вказане зобов`язання натуральним і дійшла висновку про відсутність у кредитора права нараховувати суми, визначені статтею 625 ЦК України.

У даній справі, що переглядається, апеляційний суд констатує про відсутність підстав вважати зобов`язання відповідачів за договором про надання споживчого кредиту №0 від 21.03.2008 натуральним зобов`язанням, оскільки судовим наказом Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 червня 2010 року у справі №2-н-116/2010 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 260432,16 грн. заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 21.03.2008, що складається з суми заборгованості за кредитом 22125,00 доларів США, суми простроченої заборгованості за кредитом 5545,95 доларів США, суми заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитними коштами 5189,08 доларів США, та пені - 8519,19 доларів США, тобто вимога кредитора про стягнення заборгованості за кредитом (основним боргом) вже захищена у судовому (примусовому) порядку.

Та обставина, що ТОВ «Кей-Колект» пропущено строк для пред`явлення судового наказу до виконання не приймається судом до уваги, оскільки вказана обставина не має правового значення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Відповідно, при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. У такому випадку стягнення з відповідача трьох процентів річних має відбуватися саме в іноземній валюті. Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

З огляду на те, що позивач, відповідно до частини 3 ст. 13 ЦПК України, розпоряджається своїми правами на власний розсуд та, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача ТОВ «Кей-Колект» підлягає стягненню сума 3% річних в розмірі 35682 грн 75 коп за період з 01.08.2017 по 23.02.2022, в межах заявлених позивачем позовних вимог.

Крім того, слід зазначити, що відповідачами не оспорюється сума 3% річних, що нарахована банком.

Щодо позовних вимог про стягнення суми інфляційних втрат, апеляційний суд зазначає таке.

За змістом статті 1Закону "Про індексацію грошових доходів населення", індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом з тим, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в іноземній валюті, з визначенням еквіваленту в національній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають,

Враховуючи зазначені норми права, а також те, що умовами договору про надання споживчого кредиту №0 від 21.03.2008 сторони визначили, що позичальник бере на себе зобов`язання повернути грошові кошти виражені в іноземній валюті - 31500 доларів США, з визначенням еквіваленту в національні валюті - 159075 грн, нарахована позивачем сума інфляційних втрат стягненню з відповідачів в солідарному порядку не підлягає.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову (24,29%), з відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1618,10 грн (735,50 грн +882,60 грн) в рівних частках з кожного, який сплачений позивачем при подачі позову та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити частково.

Заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 06 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» 3% річних від простроченої суми боргу за період з 01 серпня 2017 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 35682,75 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» по 809 грн 05 коп. судового збору з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай