1Справа № 335/8595/21 2/335/1367/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Стеценка А.В., за участю секретаря судового засідання Резніченко Ю.В., представників позивача ОСОБА_1 , Літвінової Т.А., відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в обґрунтування позову вказавши наступне.

Позивач у період 01.01.2009 по 30.06.2021 надав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у квартиру АДРЕСА_1 на загальну суму 91539,38 грн. Відповідач зобов`язання з оплати наданих позивачем в зазначений період послуг виконала частково. Станом на 30.06.2021 заборгованість відповідача перед позивачем за вищезазначений період складає 70514,22 грн.

З огляду на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у вищезазначеному розмірі та понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270,00 грн.

Заочним рішенням суду від 24.05.2022 позовні вимоги Концерну «МТМ» були задоволені в повному обсязі, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.01.2009 по 30.06.2021 у розмірі 70514,22 грн. та судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Ухвалою суду від 15.02.2024 вищезазначене рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

13.03.2024 відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому не заперечувала факт споживання нею послуг з централізованого опалення, проте просила суд застосувати позовну давність до вимог позивача в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.01.2009 по 31.06.2018. Проти позовних вимог в частині стягнення заборгованості за централізоване постачання гарячої води відповідач заперечувала у повному обсязі, оскільки вищезазначені послуги позивачем у спірний період не надавалися.

26.04.2024 від представника Концерну «МТМ» надійшли письмові пояснення, в яких представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Заперечуючи проти доводів відповідача про відсутність заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої вроди, представник відповідача зазначив, що до лютого 2019 року відповідачеві не нараховувалася плата за вищезазначену комунальну послугу, оскільки згідно показань встановленого у квартирі відповідача приладу обліку, гарячою водою відповідач не користувалася. В лютого 2019 року встановлений у відповідача прилад обліку гарячої води було знято з абонентського обліку у зв`язку із закінченням строку дії позитивного результату його періодичної повірки. З огляду на викладене, нарахування за послуги з постачання гарячої води по особовому рахунку № НОМЕР_1 з 01.02.2019 по грудень 2021 року відбувалося згідно встановлених норм споживання - 0,14 куб.м на одну особу на добу, відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі відповідача з урахуванням фактичних годин подачі та аварійних відключень. Згідно інформації з КП «ЦУІТ» за адресою надання послуг у спірний період були зареєстровані дві особи. В січні 2021 року після повірки лічильника нарахування за централізоване постачання гарячої води відбувалося відповідно до показів приладу обліку, наданих відповідачем.

11.07.2024 від відповідача надійшли заперечення на письмові пояснення, в яких відповідач зазначила, що позивачем не надано доказів споживання нею гарячої води у період з червня 2009 року по березень 2021 року, пропуску строку періодичної повірки засобу обліку гарячої води.

25.07.2024 від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких представник зазначила, що з 01.01.2018 повірка та ремонт квартирних приладів обліку води, які знаходилися у власності фізичних осіб, повинні були здійснюватися за кошти абонентів. Станом на 01.03.2018 для зменшення соціальної напруги всім споживачам було надано можливість повірити квартирні лічильники гарячої води протягом 2018 року. В лютому 2019 року квартирні прилади обліку гарячої води, по яким сплинув термін повірки, було знято з абонентського обліку та нарахування за послуги з постачання гарячої води здійснювались відповідно до встановленої норми споживання. З огляду на те, що відповідач протягом 2018 року не здійснила повірку приладу обліку гарячої води, з 01.02.2019 позивач проводив нарахування за послугу з постачання гарячої води відповідно до встановленої норми споживання, що й відображено в розрахунку заборгованості.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі

Відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за централізоване постачання гарячої води, до позовних вимог Концерну в частині стягнення заборгованості за централізоване опалення за період з 01.01.2009 по 31.06.2018 просила суд застосувати позовну давність.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 21.01.2009, починаючи з 01.01.2009 позивача визначено виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води для населення, що мешкає в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

В судовому засіданні відповідач суду повідомила, що в спірний період вона була єдиним власником квартири, в яку позивачем надавалися послуги.

За відповідачем як споживачем послуг позивача закріплений особовий рахунок з номером НОМЕР_1 .

Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води регулюються Цивільним кодексом України, Законом України від 02.06.2005 № 2633-ІV «Про теплопостачання» (далі Закон № 2633-ІV), Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198, та іншими нормативно-правовими актами України.

В розумінні Закону № 2633-ІV та Правил користування тепловою енергією, споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору.

Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до статті 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

У статті 1 Закону № 1875-IV зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Аналогічні норми містить стаття 1 Закону № 2189-VIII.

Згідно зі статтею 13 Закону № 1875-IV, статтею 5 Закону № 2189-VIII позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Частиною четвертою статті 319 ЦПК України передбачено, що власність зобов`язує.

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-IV, пункту 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

У статтях 19 та 25 Закону № 2633-IV зазначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Відповідно до статті 20 Закону № 2633-ІV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Між позивачем та відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання на підставі відкритого особового рахунку № НОМЕР_1 , за яким проводились нарахування.

Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховний Суд України по справі № 6-59цс13 від 30.10.2013, відповідно до якої відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідач факт споживання наданих позивачем послуг з централізованого опалення, їх обсяг та якість не заперечувала, проте просила суд застосувати позовну давність до зазначених вимог позивача за період з 01.01.2009 по 31.06.2018.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до вимог ст. 1213 ЦК України відповідач повинен відшкодувати вартість безпідставно набутої теплової енергії.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 ЦК України).

Споживач житлово-комунальної послуги зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004).

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004).

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017).

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630).

Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 633, чинної з 30 серпня 2017 року).

Позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Строк виконання зобов`язання з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води визначено п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (які були чинними в період існування спірних правовідносин між сторонами), у відповідності до якого розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Частиною 1 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020, з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин.

Дія карантину, встановленого зазначеною Постановою, неодноразово продовжувалась. Востаннє дію карантину було продовжено до 30.06.2023 постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2023 № 383.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Зазначений закон набрав чинності 17.03.2022.

З урахуванням вищезазначених приписів Цивільного кодексу України та строків сплати споживачем наданих житлово-комунальних послуг (до 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим), суд застосовує позовну давність до вимог позивача про стягнення заборгованості за період з січня 2009 року по лютий 2017 року (оплата за послуги, що надані позивачем в березні 2017 року, мала бути здійснена відповідачем до 20.04.2017), оскільки вони перебувають поза межами трирічного строку позовної давності (не до моменту звернення позивача до суду з позовом, а до моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким було продовжено строк позовної давності на строк дії такого карантину). Доказі переривання перебігу строку позовної давності у зазначений період матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги з централізованого опалення, надані за період з 01.03.2017 по 30.06.2021, в розмірі 34503,02 грн.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води, суд виходить з наступного.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Судом встановлено, що в квартирі відповідача з 23.09.2003 встановлений засіб обліку гарячої води типу КВ 1,5 із заводським номером 252864 (т. 1 а.с. 153). Зазначена обставина взнається сторонами.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що до лютого 2019 року відповідачеві не нараховувалася плата за послугу з централізованого гарячого водопостачання. Представники позивача пояснювали вищезазначену обставину тим, що згідно показань встановленого у квартирі відповідача приладу обліку, гарячою водою до лютого 2019 року остання не користувалася. В лютого 2019 року встановлений у відповідача прилад обліку гарячої води було знято з абонентського обліку у зв`язку із закінченням строку дії позитивного результату його періодичної повірки. З огляду на викладене, нарахування за послуги з постачання гарячої води по особовому рахунку № НОМЕР_1 з лютого 2019 по грудень 2021 року відбувалося згідно встановлених норм споживання - 0,14 куб.м на одну особу на добу, відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі відповідача з урахуванням фактичних годин подачі та аварійних відключень.

Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (у редакції, станом на 02 серпня 2017 року) періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну енергію і газ), що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро- і газопостачання, якщо інше не встановлено договором, укладеним відповідно до законів, що регулюють відносини у сферах електроенергетики та газопостачання.

Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну енергію і газ), що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро- і газопостачання. Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) покладається на суб`єктів господарювання, що здійснюють обслуговування відповідних засобів вимірювальної техніки.

Періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну енергію і газ) проводиться за рахунок тарифів на електро- і газопостачання або за рахунок постачальника послуг комерційного обліку. Періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) проводиться за рахунок внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку, встановлених відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який набрав чинності 02 серпня 2017 року та Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1344 від 02 листопада 2017 року, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг виконала перерахунок вартості тарифів та вилучила з них витрати, пов`язані з обслуговуванням та повіркою загальнобудинкових та індивідуальних засобів обліку, тим самим поклавши обов`язок на власника індивідуального засобу обліку води за власний рахунок здійснювати їх періодичну повірку, обслуговування та ремонт, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.

Згідно п. 15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630), які були чинними у спірний період, засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.

Пунктами 9, 30, 32 Правил № 630 передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

Процедуру подання засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) визначено Порядком подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2015 № 474 (далі Порядок).

Відповідно до п. 7 Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №474 від 08 липня 2015 року, виконавець не пізніше ніж за місяць до настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки або протягом трьох робочих днів з дня отримання відомостей про необхідність його ремонту інформує про це споживача шляхом надсилання повідомлення за встановленою формою рекомендованим листом з повідомлення про вручення або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання його споживачем.

Таким чином, законодавством зроблено акцент на належне повідомлення споживача, яке повинно бути підтверджено.

Позивачем не надано суду доказів (свідоцтв про повірку, паспортів засобу вимірювальної техніки, актів прийняття на облік квартирного приладу обліку гарячої води тощо) на підтвердження того, що строк періодичної повірки встановленого у квартирі відповідача лічильника гарячої води настав після 02 серпня 2017 року (дата набрання чинності Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»), тобто у період, коли обов`язок періодичної повірки засобу обліку був покладений на відповідача. Не надано суду й доказів того, що позивач інформував відповідача про необхідність періодичної повірки лічильника шляхом надсилання повідомлення за встановленою формою рекомендованим листом з повідомлення про вручення або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання його відповідачем, як це передбачено п. 7 Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №474 від 08 липня 2015 року.

Посилання представників позивача на належне повідомлення позивача про настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки шляхом поміщення до поштової скриньки відповідача рахунків про сплату з відповідною інформацією не можна вважати належним повідомленням, оскільки в такому разі відсутні підтвердження отримання таких повідомлень, а відповідач заперечувала отримання таких рахунків.

За таких обставин, без надання підтверджень належного повідомлення відповідача про настання строку проведення періодичної повірки лічильника, встановленого у квартирі відповідача, відсутності відомостей щодо строків дії попереднього свідоцтва про повірку, дії позивача щодо нарахування вартості послуг з постачання гарячої води по місячній нормі споживання є протиправними.

Суд також приймає до уваги той факт, що за результатами проведеної 30.03.2021 періодичної повірки (т. 2 а.с. 13) лічильник гарячої води був визнаний таким, що відповідає вимогам нормативно-правових актів, та повторно встановлений в квартирі відповідача (т. 2 а.с. 14). Отже, підстави для неврахування позивачем його показань були відсутні.

За таких обставин у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за послугу з централізованого постачання гарячої води в сумі 20626,65 гривень необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог - в розмірі 1110,72 грн.

Докази понесення інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, сторони суду не надавали.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.03.2017 по 30.06.2021 в розмірі 34503 (тридцять чотири тисячі п`ятсот три) гривні 02 копійки.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» понесені судові витрати у розмірі 1110 (одна тисяча сто десять) гривень 72 копійки.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Концерн «Міські теплові мережі», ідентифікаційний код 32121458, адреса: 69091, м. Запоріжжя, вул. Героїв полку «Азов», буд. 137.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 05 серпня 2024 року.

Суддя А.В. Стеценко