Справа № 342/504/24
Провадження № 2/342/332/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.

секретаря судового засідання Матієк І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, та зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частки житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 , звернувся до суду із позовом доОСОБА_2 , ОСОБА_3 , жителів АДРЕСА_1 , в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_4 була головою колгоспного двору, у приватній власності якого був жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 06.06.1990 та випискою з інвентаризаційних матеріалів щодо вказаного господарства та довідками Далешовецького старостинського округу Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Згідно довідки Далешовецького старостинського округу Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, за вказаним домогосподарством закріплено земельні ділянки жгб 0,15 га, осг 055 га. Відповідно до довідки Чернелицької селищної ради № 681 від 28.12.2020, станом на 15.04.1991 в господарстві по АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_4 - голова колгоспного двору, ОСОБА_3 дочка, ОСОБА_2 зять. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 - бабуся позивача. Виходячи із вищевказаного, вона мала у власності житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Померла ОСОБА_4 залишила заповіт, згідно якого, все належне їй майно заповіла ОСОБА_1 , тобто позивачу. Позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок. Проте, згідно із постанови приватного нотаріуса, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з тим, що померлій ОСОБА_4 , не виділена частка житлового будинку.

05 квітня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі; справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання; витребувано від приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Совик Н.Д., належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведену після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Далешове Коломийського району Івано-Франківської області.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду на розгляд судді Федів Л.М. передано матеріали справи за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності за кожним на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 була головою колгоспного двору, у приватній власності якого був жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 06.06.1990 та випискою з інвентаризаційних матеріалів щодо вказаного господарства та довідками Далешовецького старостинського округу Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.Відповідно до довідки Чернелицької селищної ради № 681 від 28.12.2020, станом на 15.04.1991 в господарстві по АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_4 - голова колгоспного двору, ОСОБА_3 дочка (первісний Відповідач-2), ОСОБА_2 зять (первісний Відповідач-1).Відповідно до ст.120 ч.1 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних (ст. 123 ч.2 ЦК УРСР).На момент припинення колгоспного двору його членами були: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Тобто право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору після припинення колгоспних дворів в Україні перетворилося на спільну часткову власність членів припиненого колгоспного двору в рівних частинах по 1/3 частці кожного.Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 р., коли був введений в дію ЗУ «Про власність», а тому станом на 15.04.1991 р. позивачам за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 належало право власності по 1/3 частці майна у колгоспному дворі, як його члену, що не втратив право на частку в його майні.Виходячи із аналізу норм чинного законодавства України, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають право кожний на 1/3 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 22 травня 2024 року зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частки житлового будинку (справа №342/504/24, провадження №2/342/419/2024) прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування (справа № 342/504/24, провадження №2/342/332/2024), присвоєно об`єднаній справі № 342/504/24, провадження №2/342/332/2024.

Ухвалою суду від 05 червня 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, та зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частки житлового будинку та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 09.15 год. 01 липня 2024 року в приміщенні Городенківського районного суду Івано-Франківської області (м. Городенка вул. Героїв Євромайдану, 7, зал судових засідань № 2).

Призначене судове засідання 01 липня 2024 року було відкладено на 08:45 год. 08 серпня 2024 року, у зв`язку з неявкою позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 .

Учасники справи в судове засідання 08 серпня 2024 року не з`явилися.

Позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 до суду подав заяву, в якій просив судове засідання проводити за його відсутністю. Заявлені ним позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі (позивачі за зустрічним позовом) ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до суду подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, заявлені зустрічні позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовільнити.

Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно статті 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як слідує із копії Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 06 червня 1990 року, виданого виконавчим комітетом Городенківської районної Ради народних депутатів Івано-Франківської області на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 184 від 11 жовтня 1989 року, в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4 . Даний жилий будинок (домоволодіння) в цілому зареєстрований в Коломийському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_4 та записаний в реєстрову книгу за реєстровим №83 від 06.06.1990.

В господарстві АДРЕСА_3 ) головою колгоспного двору була ОСОБА_4 , 1945 р.н., що доводиться довідкою № 109 від 21.03.2024, виданою Далешовецьким старостинським округом № 2 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації право власності на майно по АДРЕСА_1 зареєстровано в реєстровій книзі під реєстровим № 83 за головою колгоспного двору ОСОБА_4 , форма власності приватна, частка 1, на підставі свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 06.06.1990 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 184 від 11.10.1989 р., що доводиться копією виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Вих. № 10965 від 16.06.2023.

Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 384692319 від 27.06.2024 слідує, що відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок АДРЕСА_1 , відсутні.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

За господарством в АДРЕСА_1 , числяться земельні ділянки: жгб 0,15 га, осг 0,55 га, що доводиться довідкою № 110 від 21.03.2024, виданою Далешовецьким старостинським округом № 2 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.

З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 встановлено, що житловий будинок споруджено в 1964 р., господарські будівлі та споруди - в 1980 та 1990 роках.

Згідно Звіту про оцінку житлового будинку, складеного ФОП ОСОБА_5 на підставі договору № 01241/С від 26.03.2024, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 станом на 26.03.2024 становить - 106365 грн.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до статті 120 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року № 1540-VI (далі - ЦК УРСР) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини.

Згідно з частиною другою статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.

Положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, були співвласниками у рівних частках у праві спільної власності на майно колгоспного двору.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Цими Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї).

Колгоспні двори, виникнення та існування яких пов`язувалося зі спільним вкладом у створення даного майна членами колгоспного двору, належали до спільної сумісної власності членів колгоспного двору.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Згідно ксерокопії господарських книг Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, наданих Далешовецьким старостинським округом № 2 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, в господарстві, суспільна група господарства колгоспниця, по АДРЕСА_2 , проживали:

-1974-1976 р.р.: ОСОБА_4 , 1945 р.н., голова сім`ї, ОСОБА_6 , чоловік, 1952 р.н., вибув на роботу 1974 р., ОСОБА_7 , дочка, 1973 р.н.;

- 1986-1990 р.р.: ОСОБА_4 , 1945 р.н., голова сім`ї, місце роботи колгосп ім. Кірова, колгоспниця, ОСОБА_8 , дочка, 1973 р.н., ОСОБА_2 , зять, 1964 р.н.;

-1991-1995 р.р.: ОСОБА_4 , 1945 р.н., голова сім`ї, місце роботи колгосп ім. Кірова, колгоспниця, ОСОБА_3 , дочка, 1973 р.н., ОСОБА_2 , зять, 1964 р.н., місце роботи колгосп ім. Кірова, ОСОБА_1 , внук, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , внук, 1995 р.н.

Станом на 15.04.1991 в АДРЕСА_3 , були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 , 1945 р.н., голова колгоспного двору, ОСОБА_3 , 1973 р.н., дочка, ОСОБА_2 , 1964 р.н., зять, що доводиться довідкою № 681 від 28.12.2020, виданою Чернелицькою селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області.

Про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , доводиться копіями: свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 07 квітня 1973 року, Повного Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 4, сформованого 05.07.2023.

Згідно статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 на праві спільної власності належав по 1/3 частці колишнім членам колгоспного двору ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Згідно ст. 1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч. 2 ст. 1236 ЦК України).

За заповітом від 23 грудня 2009 року, посвідченим секретарем виконкому Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області та зареєстрованим в реєстратурі за № 51, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителька с. Далешове Городенківського району Івано-Франківської області, на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 . Даний заповіт є чинний та зареєстрований в Спадковому реєстрі за № 48788064, що доводиться копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 73087841 від 05.07.2023.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 77 років в с. Далешове Коломийського району Івано-Франківської області, про що 01 березня 2023 року складено відповідний актовий запис № 126, що доводиться копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , виданого 01 березня 2023 року Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядуваннязаяви про прийняття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України.

ОСОБА_4 , 1945 року народження померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , а/з № 126 від 01.03.2023. На час смерті була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_1 ; разом із нею були зареєстровані та проживали: дочка ОСОБА_3 , 1973 р.н., зять ОСОБА_2 , 1964 р.н., онук ОСОБА_1 , 1991 р.н., онук ОСОБА_9 , 1995 р.н., онучка ОСОБА_10 , 2001 р.н., що доводиться довідкою № 112 від 21.03.2024, виданою Далешовецьким старостинським округом № 2 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом спадкодавця ОСОБА_4 , який прийняв спадщину після її смерті, є ОСОБА_1 .

Приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу Совик Н.Д., на виконання ухвали, надала суду належним чином засвідчену копію спадкової справи № 3/2023 (номер у Спадковому реєстрі 70891223), заведену після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі заяви спадкоємця за заповітом ОСОБА_1 про прийняття спадщини за заповітом.

25 березня 2024 року приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Совик Н.Д., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , видано 2 (два) свідоцтва про право на спадщину за заповітом на: 1) земельну ділянку, площею 1,2349 га, кадастровий номер :05:005:0018, місце розташування якої: Франківська область, Коломийський район,Чернелицька територіальна громада (за межами населеного пункту с. Далешове), цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 2) земельну ділянку, площею 0,0379 га, кадастровий номер :05:003:0144, місце розташування якої: Франківська область, Коломийський район,Чернелицька територіальна громада (за межами населеного пункту с. Далешове), цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належали спадкодавцю на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку.

До складу спадщини ОСОБА_4 входить також 1/3 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

При зверненні ОСОБА_1 , від імені якого діяв представник,до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Совик Н.Д., для видачі свідоцтва на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_4 на частку у праві власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , нотаріус відмовила, оскільки відсутні відомості, які б підтверджували розмір спадкодавця у праві власності на житловий будинок, так як згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 06.06.1990, даний житловий будинок на праві особистої власності належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4 , а договір, укладений 29.08.1993, згідно якого ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 половину даного житлового будинку, на даний час не зареєстровано, що доводиться постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 березня 2024 року за № 20/02-14

Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку.

Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що спадковий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 належав до колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_4 ; станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Кожному із них належала частка в спадковому житловому будинку по 1/3 частці кожному. Проте, частки в колгоспному дворі не виділялися. Судом встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 .

В матеріалах спадкової справи № 3/2023 (номер у Спадковому реєстрі 70891223), заведеної після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , міститься копія договору дарування, укладеного 29.08.1993 та посвідченого секретарем Далешівської сільської ради та зареєстрованого в реєстрі за № 41, згідно якого ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 половину жилого будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в селі Далешове Городенківського району Івано-Франківської області.

Однак, слід зазначити, що відповідно до ст.13 закону «Про власність», який втратив чинність у зв`язку з прийняттям ЦК 2004 року, об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Громадянин набував право власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом (ч.2 ст.12 цього закону).

Крім того, за положеннями ст.128 ЦК УРСР, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передання речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Переданням визнається вручення речей набувачеві.

Таке правове регулювання правовідносин щодо права власності на майно застосовується до прав, які виникли, або могли виникнути до січня 2004 року.

Стаття 181 ЦК визначає поняття «нерухома річ» та рухома річ». Зокрема, до рухомих речей відносяться речі, які можна вільно переміщувати у просторі; до нерухомих належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення, на відміну від рухомих речей, підлягають державній реєстрації (ч.1 ст.182 ЦК).

Отже, вирішуючи спори, що випливають з правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК та тривають до цього часу, про набуття права власності на майно, відповідно до положень ст.5 цього кодексу слід виходити з положень законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин, повинні встановити час та підстави виникнення права власності, з`ясувати, чи належить майно до нерухомих речей та чи підлягає воно реєстрації відповідно до законодавства, яке діяло на той час та на момент виникнення спору.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч. 4 ст. 334 ЦК України).

У відповідності до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація прав на об`єкти нерухомого майна.

Речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як встановлено із:

-виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Вих. № 10965 від 16.06.2023, згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації право власності на майно по АДРЕСА_1 зареєстровано в реєстровій книзі під реєстровим № 83 за головою колгоспного двору ОСОБА_4 , форма власності приватна, частка 1, на підставі свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 06.06.1990 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 184 від 11.10.1989 р.;

-Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 384692319 від 27.06.2024 - відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок АДРЕСА_1 , відсутні.

З наведеного слідує, що договір дарування, укладений 29.08.1993, посвідчений секретарем Далешівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 41, згідно якого ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 половину жилого будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в селі Далешове Городенківського району Івано-Франківської області, не зареєстровано відповідно до закону, у зв`язку з чим, право власності у ОСОБА_3 згідно даного договору дарування, не виникло. Крім того, звертаючись до суду із зустрічною позовною заявою, ОСОБА_3 просить визнати за нею право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала їй як колишньому члену колгоспного двору.

Як встановлено, через реєстрацію житлового будинку як колгоспного двору, позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України.

Як вбачається із роз`яснень ч.ч.2, 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.1, 2 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частинами 1 та ч.2 ст.372 ЦК України передбачено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦПК України).

Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (ч. 1 ст. 357 ЦПК України).

Відповідно до ст.361 ЦК України розпорядження часткою у праві спільної часткової власності співвласником може здійснюватися самостійно. Отже, для здійснення права розпорядження часткою, в тому числі і для передачі права власності, необхідно, щоб частка в праві спільної власності була визначена.

Судом встановлено, що частки у майні колишнього колгоспного двору належать ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у силу закону. Неоформлення права власності документально не позбавляє їх права на належну їм частку у майні колгоспного двору.

Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що:

- позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення, а саме за позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) слід визнати право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , щоуспадковано ним після смерті ОСОБА_4 . В іншій частині позовуОСОБА_1 відмовити;

- зустрічний позовОСОБА_2 підлягає до задоволення, а саме за відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) слід визнати право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що належав до колгоспного двору, членом якого він був;

- зустрічний позовОСОБА_3 підлягає до задоволення, а саме за відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) слід визнати право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що належав до колгоспного двору, членом якого вона була.

При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області.

На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 328, 331, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1268-1270, 1296-1297, 355-356, 368-370, 372 ЦК України, керуючись ст.ст. 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовуОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позовОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Зустрічний позовОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Зареєстроване місце проживання позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_11 - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Зареєстроване місце проживання відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .

Зареєстроване місце проживання відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 .

Судове рішення складено 08 серпня 2024 року.

Суддя: Федів Л. М.