УХВАЛА

05.08.2024 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Воробйова Т.А.,

розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1

на дії державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ),

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), у якій просить:

визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гордійчук О.В. щодо не направлення ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням;

визнати протиправними дії державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гордійчук О.В. щодо винесення постанови №74951248 від 09.05.2024 про стягнення виконавчого збору за невиконання немайнового рішення суду по виконавчому провадженню №74951248 та скасувати зазначену постанову;

визнати протиправними дії державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гордійчук О.В. щодо винесення постанови від 02.07.2024 про арешт коштів боржника та скасувати зазначену постанову про накладення арешту на грошові кошти в розмірі 16135,87 грн, що містяться на банківських рахунках ОСОБА_1 ;

зобов`язати Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) повернути на банківський рахунок ОСОБА_1 7 483,24 грн як незаконно стягнутих;

зобов`язати Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надати суду документи виконавчого провадження №74951248 (номер справи №295/11891/20) щодо ОСОБА_1 .

Скарга обґрунтована тим, що 02.07.2024 ОСОБА_1 отримала від АТ КБ «Приватбанк» інформацію щодо накладення арешту на грошові кошти в розмірі 16 135, 87 грн на її рахунку в зазначеній банківській установі відповідно до постанови державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі. Через посилання, що містилися в смс-повідомленні, ОСОБА_1 ознайомилася зі змістом постанови від 02.07.2024 про арешт коштів боржника, що видана державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Гордійчук О.В. ОСОБА_1 також стало відомо про те, що 09.05.2024 державним виконавцем Гордійчук О.В. прийнята постанова №74951248 про стягнення виконавчого збору за невиконання немайнового рішення суду по виконавчому провадженню. Стверджує, що судове рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, ОСОБА_1 не отримувала, як і не отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження за цим документом. Вважає, що з`ясувавши факт неотримання заявником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі був вживати заходи примусового виконання судового рішення та арештовувати її кошти на банківському рахунку. 04.07.2024 відповідно до постанови від 02.07.2024 про арешт коштів, що оскаржується заявником, з її банківського рахунку стягнуто 7 483,24 грн. Зазначені кошти підлягають поверненню у разі визнання дій державної виконавчої служби неправомірними. Повернення незаконно стягнутих грошових коштів є ефективним способом захисту прав боржника.

Дослідивши скаргу та додані до неї документи, суд доходить наступного висновку.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 у в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Так, у статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно частини першої статті 287 КАС учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, рішення, дії чи бездіяльність виконавця можуть бути оскаржені до адміністративного суду виключно у тому випадку, якщо законом не встановлений інший порядок їх оскарження.

Водночас, нормами чинного законодавства встановлені особливі правила оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця при виконанні ним судових рішень, ухвалених, зокрема, у господарських та цивільних справах.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Так, згідно зі статтею 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що оскарження рішення, дії або бездіяльності виконавця під час примусового виконання ним рішення цивільного суду здійснюється за правилами цивільного судочинства.

Як вже зазначалося, частина перша статті 74 Закону № 1404-VIII містить правило, відповідно до якого оскарження рішення, дії чи бездіяльності виконавця щодо виконання судового рішення здійснюється до того суду, який таке рішення ухвалив.

Водночас пунктом 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Таким чином, відповідно до пункту 5 частини першої № 1404-VIII, примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови приватних виконавців про стягнення витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу, які є окремими виконавчими документами.

До скарги заявник долучила копію постанови головного державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гордійчук О.В. про арешт коштів боржника від 02.07.2024, яка винесена у виконавчому провадженні №75436189 з примусового виконання постанови №74951248 від 09.05.2024 про стягнення виконавчого збору за невиконання немайнового рішення суду по вп №74951248 у сумі 16 135,87 грн.

У скарзі заявник оскаржує бездіяльність державного виконавця щодо не направлення постанови про відкриття виконавчого провадження, однак не зазначає номеру та дати винесення такої постанови. Виходячи зі змісту скарги, суд доходить висновку, що йдеться про постанову про відкриття виконавчого провадження №75436189 з примусового виконання постанови №74951248 від 09.05.2024 про стягнення виконавчого збору.

Також заявник оскаржує постанови державного виконавця №74951248 від 09.05.2024 про стягнення виконавчого збору, та постанову про арешт коштів боржника від 02.07.2024, яка винесена у виконавчому провадженні №75436189 з примусового виконання постанови №74951248 від 09.05.2024 про стягнення виконавчого збору.

Отже, як вбачається із матеріалів скарги, заявник оскаржує дії державного виконавця в рамках виконавчого провадження ВП №75436189, відкритого з примусового виконання постанови державного виконавця №74951248 від 09.05.2024 про стягнення виконавчого збору, а також саму постанову №74951248 від 09.05.2024 про стягнення виконавчого збору.

Як вже зазначалось, відповідно до частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас, згідно із частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом, на відміну від оскарження дій державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, як це визначено у частині першій статті 74 Закону № 1404-VIII.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Такі висновки викладені, зокрема Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06.06.2018 у справі №921/16/14-г/15, у справі №127/9870/16-ц та у справі №2-01575/11, від 28.11.2018 у справі №2-01575/11, від 13.03.2019 у справі №545/2246/15-ц, від 29.09.2020 у справі №295/6656/14-ц, а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03.04.2019 у справі №344/1016/18 та у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.10.2020 у справі №160/4071/20, від 31.03.2021 у справі №640/18024/20, та ряді інших.

У зв`язку із вищенаведеним, суд доходить висновку, що вимоги заявника у даному спорі, з огляду на наведені приписи чинного законодавства та відповідні висновки Верховного Суду, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки ОСОБА_2 оскаржує постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору та інші дії та рішення державного виконавця, вчинені у рамках виконавчого провадження з примусового виконання зазначеної постанови.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі вищевикладеного, на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), оскільки спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 186, 260, 261, 353, 447, 448 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відмовити.

Роз`яснити заявнику, що розгляд спору віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.А. Воробйова