Справа № 148/1179/24
Провадження №2/148/496/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2024 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.

секретаря Лиженко Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка подана в її інтересах та від її імені представником, адвокатом Покоєвичем Артемом Олексійовичем, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

встановив:

Адвокат Покоєвич А.О. в інтересах позивачки в травні 2024 звернувся в суд з вказаним вище позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що позивачка уклала шлюб з відповідачем, який зареєстровано Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 08.09.2021, актовий запис № 1823. Від даного шлюбу вони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Протягом останнього часу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. У них протилежні погляди на відносини у шлюбі. Відповідач не хотів розуміти сутності проблем, які виникали у них, не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Вважає, що шлюб сторін носить формальний характер, адже між ними розвинулася неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. За таких обставин позивачка вважає примирення та збереження сім`ї неможливим. Тому просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 ».

Також представник позивча посилається на те, що відповідач не виконує свій обов`язок щодо матеріального утримання дочки, яка на даний час проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. У зв`язку з чим представник позивачки просить стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути понесені судові витрати, а саме 1211, 20 грн. сплаченого судового збору та 6000 грн. за надання правової допомоги.

В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. До позовної заяви додано їх заяву, в якій вони просять розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися. Від представника відповідача, адвоката Коверги Г.В., до суду надійшла письмова заява, в якій вона щодо задоволення позовних вимог не заперечує та просить розглядати справу у її відсутність.

26.02.2024 від представника відповідача, адвоката Коверги Г.В., до суду надійшла письмова заява, в якій вона, посилаючись на практику ЄСПЛ та на норми ст. 137 ЦПК України, просить відмовити в задоволенні заяви про стягнення з відповідача на корить позивача судових витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги відмовити. Зазначає, що дана справа не є складною, розглядається в спрощеному порядку, а отже, витрати на правничу допомогу є завищеними, належним чином необґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приймаючи до уваги, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 08.09.2021, судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 08.09.2021, актовий запис № 1823. Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки змінено з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » (а.с. 10).

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 24.11.2021 (а.с. 11).

Згідно довідки голови вуличного комітету Тульчинської міської ради, виданої 25.04.2024 ОСОБА_1 , вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 28 а).

За змістом ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Судом встановлено, що спільне подружнє життя між сторонами не склалось. Як встановлено, вони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи що збереження сім`ї неможливе, відповідач наміру зберегти шлюб не висловив, з відповідною заявою до суду не звертався. За таких обставин суд доходить висновку, що шлюб сторін носить лише формальний характер, фактично сім`я розпалась, у зв`язку з чим вважає можливим його розірвати, оскільки подальше його збереження буде суперечити інтересам сторін.

Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

У зв`язку з чим суд вважає можливим відновити позивачці її дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 », оскільки таке бажання вона висловила в своїй заяві.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Виходячи з положень вищевказаної статті утримання дитини є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. А тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини.

За змістом частини 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю - позивачкою у справі, тому аліменти необхідно стягувати на її користь, а також, що відповідач є особою працездатного віку, доказів, які б свідчили про наявність у відповідача інших утриманців, суду не надано.

Визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання дитини, суд виходить з положень ст.ст. 181, 182 СК України та приймає до уваги, що визнання позову відповідачем не суперечить чинному законодавству, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти в заявленому позивачкою розмірі - 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Отже, оскільки позовну заяву пред`явлено до суду 16.05.2024, саме з цієї дати суд і присуджує аліменти.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Зі змісту ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі.

У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Підсумовуючи можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

На виконання вимог ст. 134 ЦПК України представником позивачки у позовній заяві зазначено орієнтовний розрахунок суми судових витрат: 1211,20 грн. сума судового збору та 6000 грн. витрати на правову допомогу (а.с. 2-4).

Також в матеріалах справи наявний ордер серії АІ № 1600626 від 01.05.2024 (а.с. 13), виданий адвокатом Покоєвичем А.О. на надання правової допомоги ОСОБА_1 на підставі договору про надання правничої допомоги б/н від 25.04.2024.

Крім того, судом встановлено, що 25.04.2024 між адвокатом Покоєвичем А.О. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги б/н, предметом якого є надання адвокатом Покоєвичем А.О. правничої допомоги ОСОБА_1 , в якому сторони погодили фіксовану суму вартості послуг за надання адвокатом правової допомоги у розмірі 6000 грн. (а.с. 14).

Також адвокатом Покоєвичем А.О. на підтвердження отримання ним та здійснення позивачем ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в сумі 6 000 грн. надано квитанції до платіжної інструкції про переказ готівки №49 про сплату позивачкою 6000 грн., за надання правової допомоги згідно договору від 25.04.2024 (а.с. 17).

Згідно квитанції до платіжної інструкції про переказ готівки №112 від 26.03.2024 ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн. (а.с. 1).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 .11.2020 у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19), від 08.01.2024 у справі № 642/4993/17 (провадження № 61-3789св23) зроблено висновки, що: «суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг».

Зважаючи на викладені правові висновки Верховного Суду, суд вправі самостійно з власної ініціативи, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Водночас, суд звертає на увагу на те, що представник відповідача в своїй заяві просила відмовити у задоволенні вимоги про стягнення судових витрат на користь позивачки, пов`язаних з наданням правничої допомоги, посилаючись на те, що вони завищеними, належним чином необґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача.

Суд погоджується з такими доводами представника відповідача, з огляду на таке.

Судом встановлено, що у зв`язку з представництвом позивачки адвокатом Покоєвичем А.О. опрацювано документи, узгоджено правову позицію з клієнтом, підготовлено та підписано договір про надання правової допомоги, підготовлено та направлено до суду позовну заяву, направлено заяву про уточнення позовних вимог, уточнену позовну заяву та лист про усунення недоліків позовної заяви.

Однак, зазначена адвокатом Покоєвичем А.О. сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 гривень, на думку суду, є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи. Так, розгляд справи здійснювався у спрощеному провадженні, зважаючи на те, що справа є незначної складності, участі в судових засіданнях представник позивача не брав. Оцінка дій, що полягали в аналізі доказів і документів для подання позовної заяви, складання позовної заяви в даній справі та подання її до суду, представництво інтересів позивача у суді першої інстанції, вказує на їх невідповідність критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ч. 3 ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи, не потребували вивчення великого обсягу фактичних даних та значних затрат часу, обсяг і складність складених процесуальних документів адвокатом не є значними. Складання позовної заяви не потребувало значних зусиль, оскільки позовна заява в своїй більшості містить посилання на норми закону, з урахуванням обставин справи, та є шаблонною.

З огляду на викладене, оскільки позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено, з урахуванням складності справи, часу, витраченого на виконання робіт з надання правничої допомоги, в тому числі реального часу, витраченого на представництво інтересів клієнта в суді, обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, значення справи для сторін, суд вважає можливим зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу та стягнути їх з відповідача на користь позивача в розмірі 3000 грн., що, на переконання суду, відповідатиме принципу розумності та співмірності за даних обставин.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені останньою судові витрати по оплаті судового збору при зверненні до суду з позовними вимогами про розірвання шлюбу (а.с. 1).

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягнення 1211,20 грн. судового збору за вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивачка звільнена від його сплати.

На підставі викладеного, керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 104, 105, 110, 112, 113, 114, 180 - 184, 191 СК України, ст.ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, ст. ст. 211, ч. 2 ст. 247, ч. 4 ст. 206, 263-265, п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 08.09.2021, актовий запис № 1823 - розірвати.

Відновити позивачці ОСОБА_1 дошлюбне прізвище - « ОСОБА_4 ».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.05.2024 і до досягнення дочкою повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) судового збору та 3000 грн. (три тисячі) витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави на рахунок UA0026001, Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, Код класифікації доходів бюджету 22030106, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП) судовий збір в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справу, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 07.08.2024.

Суддя Л.А. Штифурко