ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 683/1245/24

Провадження № 22-ц/4820/1506/24

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

розглянув в порядку ч 2 ст 369 ЦПК України цивільну справу № 683/1245/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Уродою Олександром Вячеславовичем, на ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 червня 2024 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту виховання падчерки, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У квітня 2024 року ОСОБА_1 в порядку окремого провадження звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт виховання ним своєї падчерки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 квітня 2024 року у даній справі відкрито провадження та призначено її до судового розгляду.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 червня 2024 року зупинено провадження у цивільній справі № 683/1245/24 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту виховання падчерки, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку цивільної справи № 201/5972/22.

ОСОБА_1 та його представник - адвокат Урода О.В. подали апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, вважають її незаконною та необґрунтованою, оскільки судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про необхідність зупинення провадження у даній справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку цивільної справи № 201/5972/22. Оскільки обидві справи не є подібними, у них різні предмети і підстави щодо заявлених вимог про встановлення факту. Так у даній справі ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту виховання своєї падчерки, яка має інвалідність з дитинства через цукровий діабет першого типу важкої форми, вказані обставини свідчать про інші підстави для отримання відстрочки від мобілізації та інший суб`єктивний склад учасників правовідносин, об`єкт і предмет правового регулювання, а також застосування правових норм, фактично заявник просить встановити факт виховання особи з інвалідністю. А у справі № 201/5972/22, заявник просить встановити факт самостійного виховання дитини, тобто заявник є батьком, який самостійно виховує і матеріально утримує дитину, яка проживає з ним і посилаючись на такі обставини, намагається встановити факт самостійного виховання дитини, як батько одинак, для отримання соціальної допомоги та відстрочки від мобілізації.

З огляду на доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його представник - адвокат Урода О.В., просили скасувати ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 червня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, тому необхідно зупинити провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в провадженні суду першої інстанції перебуває дана цивільна справа за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту виховання падчерки, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту виховання падчерки, яка має інвалідність з дитинства з діагнозом «цукровий діабет першого типу важкої форми» та потребує постійного стороннього догляду, при цьому посилався, що встановлення факту виховання дитини необхідне йому для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з метою захисту прав та інтересів дітей, а також своїх прав та інтересів як батька, що займається вихованням дитини з інвалідністю, яка потребує постійного стороннього догляду. Окрім того, посилався, що в подальшому він має намір усиновити ОСОБА_3 , а процедура усиновлення є нелегкою та довготривалою, тому встановлення факту виховання ним Єви допоможе у подальшому для її усиновлення.

У справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23), заявник ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2, звернувся до суду з заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання ним як батьком свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 без участі матері.

Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що з січня 2021 року його неповнолітній син знаходиться на його одноособовому утриманні, і він самостійно його виховує. Встановлення цього факту, як він вказав, необхідно йому з метою захисту прав та інтересів дитини, а також його прав та інтересів як батька, зокрема, для оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, одноосібного звернення до державних органів та освітніх закладів в інтересах дитини, можливості вивезення дитини за кордон тощо. У заяві про усунення недоліків ОСОБА_1 конкретизував мету встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітнього сина, а саме: отримання гарантій згідно трудового законодавства, можливість використання права на отримання податкової соціальної пільги, допомоги від міжнародних організацій, можливість вивезення дитини за кордон для оздоровлення і навчання та для забезпечення безпеки сина.

Ухвалою від 23 вересня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 201/5972/22.

Обґрунтовуючи підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд виходив з необхідності у формуванні єдиної правозастосовчої практики у вказаній сфері правовідносин з урахуванням великої кількості заяв, позовів на території України про встановлення факту самостійного виховання дитини. Вирішення потребує як питання щодо предметної юрисдикції такої справи та можливості її розгляду в порядку окремого провадження за правилами цивільного судочинства, так і наявності спору у заявлених вимогах, які можуть вплинути на права та інтереси іншого з батьків, у разі задоволення порушеного заявником питання.

Ухвалою від 26 жовтня 2023 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято до розгляду справу № 201/5972/22 про встановлення факту самостійного виховання дитини та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на 05 грудня 2023 року в приміщенні Верховного Суду.

Справа № 201/5972/22 на даний час Великою Палатою Верховного Суду не розглянута.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, Об`єднанню палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Визначаючи наявність передбачених статтею 252 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 10 частини 1 цієї статті, застосовується у тому разі, коли у інших справах, які переглядаються у касаційному порядку вирішуються питання у подібних правовідносинах та від результату їх розгляду залежить можливість розгляду справи, що розглядається.

Надаючи тлумачення терміну «подібні правовідносини» Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) вказала, що цей термін може означати як ті відносини, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші.

Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин, тобто суб`єкту, об`єкту та юридичного змісту, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

Подібність спірних правовідносин, виявлена одночасно за трьома критеріями, означатиме тотожність цих відносин (однакового виду суб`єкти, однаковий вид об`єкта й однакові права та обов`язки щодо нього). Але процесуальний закон не вимагає встановлювати тотожність. У визначених випадках, зокрема, пункт 10 частини першої статті 252 ЦПК України, необхідно встановити подібність правовідносин (відносин), що з огляду на значення слова «подібний» не завжди означає тотожність.

Самі по собі предмети позовів і сторони справ можуть не допомогти встановити подібність правовідносин ні за змістовим, ні за суб`єктним, ні за об`єктним критеріями.

Отже, у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи (див. постанови від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16 (пункт 32); від 25 квітня 2018 року у справі № 925/3/17 (пункт 38); від 16 травня 2018 року у справі № 910/24257/16 (пункт 40); від 5 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц (пункт 22); від 31 жовтня 2018 року у справі № 372/1988/15-ц (пункт 24); від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 22) і № 522/2110/15-ц (пункт 22); від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (пункт 22)). Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

У постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 265/2189/20 вказано, що: «підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли на розгляді перебуває справа, за наслідками перегляду якої Верховний Суд може прийняти постанову, у якій міститься правовий висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати (частина друга статті 416 ЦПК України)».

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції правильно виходив з того, що дану справу недоцільно розглядати до закінчення перегляду справи № 201/5972/22 Великою Палатою Верховного Суду, оскільки на розгляд Великої Палати передано, зокрема, питання щодо предметної юрисдикції справи та можливості її розгляду у порядку окремого провадження цивільного судочинства, а також наявності спору у заявлених вимогах.

Правовідносини та правове регулювання у даній справі є подібними до правовідносин та правового регулювання, які є предметом розгляду у справі № 201/5972/22, та правовий висновок, що буде викладено у справі № 201/2972/22, матиме значення для правильного правозастосування у даній справі.

За таких умов, зупинення провадження у справі відповідає положенням цивільно-процесуального законодавства та положенням частини 4 статті 263 ЦПК України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він звернувся до суду за встановленням факту з іншими цілями, ніж заявник у справі № 201/5972/22, які не пов`язані з отримання соціальної допомоги, а потрібно йому для встановлення факту виховання дитини з інвалідністю, що свідчать про інші підстави для отримання відстрочки від мобілізації та інший суб`єктивний склад учасників правовідносин, об`єкт і предмет правового регулювання, а також застосування правових норм, судова колегія відхиляє, оскільки у даній справі та справі № 201/2972/22 спільне правове регулювання та збігається факт, питання щодо встановлення якого поставлено перед судом. Факт, який просить встановити заявник, пов`язаний з певним правовим статусом, що може отримати особа і в подальшому використовувати у низці правовідносин, зокрема й тих, про які не вказував у своїй заяві. Питання щодо можливості встановлення такого факту в порядку окремого провадження цивільного судочинства поставлено на розгляд Великої Палати Верховного Суду, тож зупинення провадження у цій справі викликано об`єктивною необхідністю в забезпеченні формування єдиної правозастосовної практики, а також розумної передбачуваності судових рішень у цій сфері.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до постановлення помилкової ухвали.

Правовідносини та їх правове регулювання у справі, що передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду є подібними до правовідносин у даній справі, що наразі розглядається судом.

З огляду на викладене ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Уродою Олександром Вячеславовичем залишити без задоволення.

Ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 серпня 2024 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова