П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 року м. Київ

Справа №757/6159/19-ц

Провадження № 22-ц/824/10505/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 31 липня 2024 року

Повний текст постанови складено 02 серпня 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Ольшевського П.М.

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Держава Україна в особі Державної казначейської служби

України, Київська міська прокуратура, Головне управління Національної поліції у м. Києві,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва, ухваленого у складі судді Новак Р.В. 08 березня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби, прокуратури м. Києва, ГУНП в м. Києві в якому просить, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з Держави Україна за рахунок державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь моральну шкоду у розмірі 700000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що СВ Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві та Київською місцевою прокуратурою № 10 неналежно здійснюється досудове розслідування у кримінальних провадженнях № 0000143 від 12.11.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України та № 0000192 від 18.01.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, у яких позивач має процесуальний статус потерпілого. Зокрема, слідчими у зазначених кримінальних провадженнях тривалий час не проводяться необхідні слідчі дії, не повідомлено про підозру жодній особі, не встановлено частину осіб, які вчинили злочини відносно позивача. Крім того, позивач при обґрунтуванні наявності моральної шкоди посилається на невиконання органом досудового розслідування та прокуратурою ухвал слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва від 04.12.2017 (справа № 761/43752/17); від 06.04.2018 (справа № 761/12468/18); від 04.05.2018 (справа № 761/12457/18); від 04.05.2018 (справа № 12460/18); від 25.05.2018 (справа № 761/12463/18); від 26.06.2018 (справа № 761/12466/18) та ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.08.2018 (справа № 757/40139/18к). Вказаними діями та бездіяльністю СВ Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві та прокуратури, позивачу ОСОБА_1 було спричинено моральну шкоду.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 березня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Державної казначейської служби, прокуратури м. Києва, ГУНП в м. Києві про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Київської міської прокуратури Котляр Т.М. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на те, що судом першої інстанції зебезпечено повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів.

В судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник Київської міської прокуратури Котляр Т.М., представник ГУ НП у м. Києві Лаврінець О.О. заперечували проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Державна казначейська служба України явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представника Державної казначейської служби України.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Встановлено, що слідчим відділом Шевченківського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000143 від 12.11.2015 за фактом розтрати службовими особами ДП «Укрконверс» майна підприємства шляхом подання до суду завідомо неправдивої заяви про фінансову неспроможність підприємства, чим заподіяно державі шкоду в особливо великих розмірах, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

У ході досудового розслідування слідчим військової прокуратури Львівського гарнізону 02.02.2016 ОСОБА_1 визнано потерпілим та допитано з приводу обставин вчинення відносно нього кримінального правопорушення. Останній пояснив, що він є приватним підприємцем, який орендував приміщення площею 430,5 кв.м. в цокольному поверсі будівлі колишньої кухні-їдальні колишнього військового містечка, що розташоване по АДРЕСА_1 , яке перебувало у власності ДП «Укрконверс».

Так, 14.06.2005 Господарським судом м. Києва за заявою керівника ДП «Укрконверс» порушена справа № 43/464 про банкрутство даного підприємства. Відповідно до ухвали Господарського суду м. Києва від 20.12.2005 затверджена мирова угода від 16.12.2005, згідно якої ТзОВ «Нафта-Трейд» погашає в повному обсязі борг ДП «Укрконверс» перед визнаними судом кредиторами в сумі 2989787,46 грн, перераховує для поповнення обігових коштів ДП «Укрконверс» 2248446,54 грн, що дозволить стабілізувати поточний фінансовий стан, а ДП «Укрконверс» передає у власність ТОВ «Нафта-Трейд» частину майна ДП «Укрконверс», серед іншого й приміщення площею 430,5 кв.м. в цокольному поверсі будівлі колишньої кухні-їдальні військового містечка, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

У подальшому, 13.01.2006 на підставі договору купівлі-продажу укладеного між ТзОВ «Нафта-Трейд» та ТОВ «Західна будівельна інвестиційна компанія», майно ТОВ «Нафта-Трейд», у тому числі вищевказане приміщення було відчужено на користь ТОВ «Західна будівельна інвестиційна компанія».

Після набуття у власність ТОВ «Західна будівельна інвестиційна компанія» приміщення площею 430,5 кВ.м. в цокольному поверсі будівлі колишньої кухні-їдальні, яке орендувалось потерпілим, за рішенням нового власника було знищено, чим потерпілому ОСОБА_1 було заподіяно велику матеріальну та моральну шкоду. У подальшому, 30.09.2016 підслідність у вказаному кримінальному провадженні, відповідно до вимог ст. 218 КПК України, визначена за слідчим відділом Шевченківського УП ГУНП у м. Києві. На теперішній час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває.

Крім того, слідчим відділом Шевченківського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000192 від 18.01.2017, розпочатому за заявою ОСОБА_1 , за фактом невиконання посадовими особами ДП «Укрконверс» рішення суду щодо сплати заборгованості в сумі 4239,67 грн., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

У ході досудового розслідування, 24.01.2017 ОСОБА_1 визнано потерпілим та допитано з приводу обставин вчинення відносно нього кримінального правопорушення. Слідчим, у порядку ст. 93 КПК України надіслано запит до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції з метою отримання копій матеріалів виконавчих проваджень № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, у тому числі стосовно стану виконання наказу Господарського суду Львівської області .№ 1/947-15/290 від 23.06.2007.

Відповідно до інформації наданої Шевченківським відділом ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) встановлено, що на виконанні у вказаному відділі тричі перебував наказ Господарського суду Львівської області № 1/947-15/290 від 23.06.2007 про стягнення з ДП «Укрконверс» на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 4426,07 грн. Згідно даних, що містяться в АСВП, встановлено, що виконавче провадження № НОМЕР_3, 03.09.2018 закінчено у зв`язку з фактичним повним виконанням, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Оригінал виконавчого документу разом з постановою про закінчення виконавчого провадження направлено до Господарського суду Львівської області. Грошові кошти у сумі 4426,07 грн. перераховано на користь стягувача. На теперішній час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам Київський апеляційний суд виходить із такого.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Особа має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного та незалежного розслідування злочину.

Розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані. Критеріями оцінки ефективності розслідування є адекватність дій, проведених органом досудового розслідування, своєчасність розслідування та незалежність слідства.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Сукупність цих умов

і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність держави за дії чи бездіяльність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності наявність вини посадових осіб та органів державної влади не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності та доказування інших елементів складу цивільного правопорушення.

Необхідною підставою для притягнення держави до відповідальності

у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

У постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження

№ 12-208гс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Питання щодо відшкодування шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування кримінального провадження, були досліджені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 362/15/16-ц (провадження № 61-5805св20), від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19 (провадження № 61-1452св21), від 01 грудня 2021 року в справі № 308/14232/18 (провадження № 61-10961св20), від 23 лютого 2022 року в справі № 646/5368/19 (провадження № 61-15330св21).

Встановлено, як зазначалося вище, що слідчим відділом Шевченківського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000143 від 12.11.2015 за фактом розтрати службовими особами ДП «Укрконверс» майна підприємства шляхом подання до суду завідомо неправдивої заяви про фінансову неспроможність підприємства, чим заподіяно державі шкоду в особливо великих розмірах, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України. ОСОБА_1 визнано потерпілим та допитано з приводу обставин вчинення відносно нього кримінального правопорушення.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 неодноразово звертався зі скаргами на бездіяльність слідчого, прокурора, які були задоволені відповідно до рішень Шевченківського районного суду м. Києва, про те про їх виконання відомості відсутні (т.1 а.с.83-90).

Таким чином, кримінальне провадження на час розгляду справи триває понад вісім років.

В даному випадку держава повинна відповідати за належну організацію роботи правоохоронної системи, здатної забезпечити досудове розслідування у кримінальному провадженні упродовж розумних строків.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди завданої позивачу надмірною тривалістю (поза розумними строками) досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Обґрунтовуючи заявлений розмір на відшкодування моральної шкоди в сумі 700000 грн, ОСОБА_1 посилався на тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні, в якому він визнаний потерпілим, що порушує його права як потерпілого та порушує його звичайний спосіб життя, що призводить до душевних страждань, переживань та втрати можливостей.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у з''язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала

у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61?1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Аналогічні висновки зроблені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2021 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

ЄСПЛ вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд у рішенні, а не психолог у висновку. Висновок останнього може слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань. Проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суддя повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 372/1652/18 (провадження № 14-115цс21)).

З урахуванням встановлених обставин та розподілу тягаря доказування відсутні підстави стверджувати, що відповідач довів відсутність протиправності та вини в завданні моральної шкоди. При визначенні грошової компенсації моральної шкоди, з урахуванням засад розумності та справедливості, характеру правопорушення, глибини душевних страждань, апеляційний суд приходить до висновку, що на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню 5 000,00 грн. як грошової компенсації моральної шкоди.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави є держава Україна, а тому вона є відповідачем.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року

№ 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Таким органом у цій справі

є Київська міська прокуратура, ГУ НП у м.Києві.Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16).

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на те, що але допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 березня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

За правилами частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави.

ОСОБА_1 є таким, що в силу закону звільнений від спати судового збору за подання позову та апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц, провадження № 14-57цс18, а також Верховного Суду, викладеними у постанові

від 20 січня 2021 року у справі № 490/2254/20-ц, провадження № 61-14597св20,

від 17 березня 2021 року у справі № 243/11705/18, від 17 березня 2021 року у справі

№ 461/707/16-ц, від 30 червня 2021 року у справі № 204/8696/20-ц провадження

№ 61-7183св21 та від 17 серпня 2022 року у справі № 554/6022/21 провадження

№ 61-16761св21.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 березня 2024 року та ухвалення у справі нового судового рішення про часткове задоволення позову, судові витрати слід покласти на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 березня 2024 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5000,00 грн. компенсації моральної шкоди.

Витрати по сплаті судового збору покласти на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна