ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №243/11645/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Фаліна І.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони з відповідачем з 25.12.2015р. перебувають в зареєстрованому шлюбі та мають спільну малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом із нею та перебуває на повному її утриманні. За рішенням суду з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини, а також на її користь до досягнення дитиною трирічного віку. Сама ж позивачка не працює оскільки є інвалідом другої групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, з 01.11.2020 на строк до 01.12.2022. Вважає, що відповідач має можливість матеріально забезпечувати її у зв`язку із її непрацездатністю, оскільки має постійне місце роботи та отримує дохід, крім того їх неповнолітній син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, вона не має можливості повною мірою працювати, самостійно забезпечувати себе. У зв`язку із цим, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

06.04.2021 рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , розірвано та позивачці змінено прізвище на дошлюбне - ОСОБА_5 .

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14.06.2021р. позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання непрацездатної дружини в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24.12.2020 протягом всього строку інвалідності.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду від 08.11.2021р. заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини - скасовано, справу призначено до розгляду.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2024року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням позивач подала апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування зазначила, що п.3 постанови КМУ від 08.03.2022 №225 «Про деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України» повторний огляд, строк якого припав на період дії воєнного стану на території України, переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування за умови неможливості направлення осіб з інвалідністю та осіб, яким встановлено ступінь втрати професійної працездатності лікарсько-консультативною комісією на медико-соціальну експертизу. При цьому інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності продовжується до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування періоду дії воєнного стану, якщо раніше не буде проведено повторний огляд. Таким чином інвалідність позивача продовжено на період дії воєнного стану.

Позивач отримує пенсію по інвалідності в розмірі, що не забезпечує її прожитковий мінімум та потребує матеріальної допомоги передбаченої ст.75 СК України. Позивач з 14.02.2022р. припинила підприємницьку діяльність та не отримує доходу, в результаті збройної агресії будинок позивача пошкоджено.

Вважає, що нею надано достатньо доказів можливості сплачувати відповідачем аліменти на утримання непрацездатної дружини.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч.ч.4, 6 ст.19, ч.1 ст.369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 25.12.2015р. перебували в шлюбі, який зареєстрований відділом ДРАЦС по м. Слов`янську, Слов`янського МУЮ в Донецькій області, актовий запис №709.

У період шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 01.03.2017 Слов`янським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькі області.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06.04.2021 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , розірвано та позивачці змінено прізвище на дошлюбне - ОСОБА_5 .

Згідно висновку МСЕК серії 12ААБ №849367 ОСОБА_3 встановлено 2 групу інвалідності з 01.11.2020р. за загальним захворюванням, їй рекомендована праця без додаткових навантажень, переохолоджень, може працювати на 0,5 ставки. Інвалідність встановлена на строк до 01.12.2022р.

Відповідно до представлених копії результатів тесту легеневої функції від 14.05.2021, копії консультаційного висновку спеціаліста щодо призначеного лікування від 14.05.2021, довідки аптечного закладу ТОВ «Панацея», позивач потребує медикаментозного підтримання, при цьому вартість ліків становить в середньому 2133 грн. 60 коп. щомісячно, в тому числі у вартість входять ліки, що потребують постійного вживання.

Згідно відповіді ПФУ, позивач отримує пенсію по інвалідності, а також дохід за персоніфікованими даними.

На момент звернення до суду розмір пенсії становив 2100 грн. 00 коп., з урахуванням утримань становив 1680 грн. 00 коп. Станом на травень 2021 року розмір пенсії становив 2200 грн. 00 коп., з урахуванням утримань - 1760 грн. 00 коп.

Відповідно до персоніфікованих даних, в період з березня по серпень 2020 року позивач отримувала 847 грн. 50 коп., з вересня по грудень 2020 року 849 грн. 00 коп..

Відповідач ОСОБА_2 працездатного віку, працює, перебуває у складі полку патрульної поліції особливого призначення «Київ» Головного управління Національної поліції у м. Києва, має зобов`язання зі сплати аліментів на утримання спільної з позивачем дитини, згідно судового наказу, виданого Слов`янським міськрайонним судом Донецької області від 07.05.2019 та зі сплати аліментів на утримання дружини ОСОБА_3 до досягнення дитиною 3-х років згідно рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27.11.2019р.

Відповідно до копії повторного свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 від 16.06.2004р., ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком записаний відповідач - ОСОБА_2 .

Копією свідоцтва про народження відповідача ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 від 22.08.1979р., та довідкою про доходи, підтверджується що його батьки: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 непрацездатного віку та отримують пенсію за віком.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_2 за 2021 рік, станом на липень 2021 року, отримав заробітну плату у сумі 12 223,98 грн., в тому числі відрахування складають: військовий збір 1,5% -183,36 грн., податок на доходи фіз.осіб 18% - 2200,32 грн., аліменти - 2459,87 грн.

Відповідно до копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, долученого відповідачем ОСОБА_2 до матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 з 08.01.2020 зареєстрована у якості приватного підприємця та здійснює підприємницьку діяльність.

З долученої до матеріалів справи відповідачем копії е-декларації, вбачається, що відповідач з 01.01.2017 використовує службове житло (гуртожиток), що належить ГУНП м.Києва. Також підтверджує наявність рухомого та нерухомого майна на правах власності дружини ОСОБА_10 .

Відмовляючи у задоволенні позу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності в розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність.

Апеляційний суд не може повністю погодитись з такими висновками суду та розглянувши доводи апеляційної скарги виходить з наступного.

Правовідносини щодо прав та обов`язків подружжя з утримання регулюються главою 9 СК України.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.75 СК України дружина/чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той з подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом першої, другої чи третьої групи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу.

Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Частиною 4 статті 75 СК України передбачено, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин слід враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі №759/6629/19 положення частини четвертої статті 75 СК України варто тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями СК України обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб з інвалідністю, яким є один з подружжя, що потребує матеріальної допомоги.

Аналіз норм Сімейного кодексу України свідчить про те, що четвертою істотною умовою виникнення права одного із подружжя на утримання є відсутність зловживання правом з її боку. Форми такого зловживання визначені у частині першій статті 83 СК України.

Таким чином, за умови відсутності зловживань, визначених у частині першій статті 83 СК України, або передумов обмеження права одного із подружжя на утримання з боку іншого подружжя, які передбачені частиною 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, непрацездатне подружжя має право на матеріальну допомогу в сенсі статті 75 СК України.

У розумінні положень частини четвертої статті 75 СК України один із подружжя, який є особою з інвалідністю, не є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо його пенсія забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, однак, внаслідок наявності у нього інвалідності (онкологічного захворювання), така особа обтяжена необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування.

Тобто, зміст частини четвертої статті 75 СК України варто тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями СК України обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб з інвалідністю, яким у цій справі є подружжя, яке потребує матеріальної допомоги.

Призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його.

Верховний Суд вважає, що положення частини четвертої статті 75 СК України, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом, не відповідають нормам статей 3, 8 та 48 Конституції України, тому суд її не застосовує.

При цьому суд зазначив, що зміст частини четвертої статті 75 СК України слід тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями СК України обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб з інвалідністю, яким у даній справі є подружжя, яке потребує матеріальної допомоги.

Згідно із частинами першою, другою статті 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило у грошовій формі.

Згідно висновку МСЕК серії 12ААБ №849367, ОСОБА_3 встановлено 2 групу інвалідності з 01.11.2020р. за загальним захворюванням. Їй рекомендована праця без додаткових навантажень, переохолоджень, може працювати на 0,5 ставки. Інвалідність встановлена на строк до 01.12.2022р.

Відповідно до представлених копій результатів тесту легеневої функції від 14.05.2021, консультаційного висновку спеціаліста щодо призначеного лікування від 14.05.2021, довідки аптечного закладу ТОВ «Панацея», позивач потребує медикаментозного підтримання, при цьому вартість ліків становить в середньому 2133 грн. 60 коп. щомісячно, в тому числі у вартість входять ліки, що потребують постійного вживання.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Останній, зокрема, полягає у визнанні людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції).

Таким чином, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (постанова Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у цивільній справі 337/474/14-ц, провадження № 61-15813сво18).

Конституція України в статті 1 проголошує, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Згідно з Основним законом України ознаками України як соціальної держави є соціальна спрямованість економіки, закріплення та державні гарантії реалізації соціальних прав громадян. Одним з найважливіших соціально-економічних прав людини є право на достатній життєвий рівень для особи та її сім`ї (стаття 48), між тим поняття «достатній життєвий рівень» в Конституції України не розкривається і не визначається, як він співвідноситься із прожитковим мінімумом. В той же час у Рішенні Великої палати Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року зазначено, що «у державі, яку проголошено соціальною, визначений законодавцем розмір прожиткового мінімуму має реально забезпечувати гідний рівень життя людини» (речення друге абз.1 пп. 2.3 п. 2 мотивувальної частини). Це зобов`язує державу створити ефективну систему соціального захисту різних категорій осіб, яка сприяла б узгодженню рівня їхнього життя з реалізацією права на достатній життєвий рівень для них та їхніх сімей шляхом надання відповідного соціального забезпечення (абз.4-5 пп.2.3 п. 2 мотивувальної частини Рішення Великої палати Конституційного Суду України).

Отже, призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його.

Окрім Конституції України, права та свободи людини знаходяться під захистом міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. При цьому останні є частиною національного законодавства України (стаття 9 Конституції).

Зокрема, невід`ємною частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції ратифіковані Верховною Радою України 17 липня 1997 року (далі - Конвенція).

Вищезазначені міжнародні документи та відповідне законодавство України, становлять концептуальну платформу розуміння принципу верховенства права.

Відповідно до статті 2 Конвенції про захист прав і основних свобод людини право кожного на життя охороняється законом.

Згідно зі статтею 12 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права на Державах-підписантах лежить обов`язок створення умов, які б забезпечували всім медичну допомогу і медичний догляд у разі хвороби. В свою чергу Конвенція про права осіб з інвалідністю, визнаючи важливою доступність охорони здоров`я, зобов`язує Держави-учасниці Конвенції вживати усіх належних заходів для забезпечення доступу осіб з інвалідністю до послугу сфері охорони здоров`я (стаття 12 Конвенції).

Таким чином, державні органи України, в тому числі судової гілки влади при розгляді питань, пов`язаних з правом особи на охорону життя і здоров`я, повинні керуватися вищезазначеними положеннями Конституції України та міжнародних документів, як основоположних нормативно-правових актів, в яких знаходить своє втілення принцип верховенства права.

Поряд з цим, аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вартість та необхідність лікування ОСОБА_1 безумовно впливає на право останньої на достатній життєвий рівень для себе, гарантований статтею 48 Конституції України.

Крім цього, позивач з 14.02.2022 року припинила підприємницьку діяльність та не отримує доходу. В результаті збройної агресії будинок позивача пошкоджено.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить висновку про скасування судового рішення та часткове задоволення вимог, оскільки наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача, якій встановлена друга група інвалідності у зв`язку із важкою хворобою, та яка потребує матеріальної допомоги, аліментів на її утримання, з врахуванням можливостей відповідача надавати таку допомогу, у розмірі 1/8 частки від щомісячного його доходу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору як особу з інвалідністю II групи.

Таким чином, з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь держави витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1261 грн. 20 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , аліменти на утримання непрацездатної дружини в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, починаючи з 24 грудня 2020 року на час інвалідності ОСОБА_1 .

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь держави витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривня 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: