Провадження №: 2/755/672/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"02" липня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Гончарука В.П.

при секретарі - Гриценку О.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором позики, оформленим у вигляді боргової розписки у розмірі 5 986 787,35 грн., та витрати по сплаті судового збору.

Позов обґрунтовує тим, що 01.04.2019 року ОСОБА_2 взяв у позику у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2 678 000 (два мільйони шістсот сімдесят вісім тисяч) грн, що підтверджується розпискою власноруч написаною ОСОБА_2 . Вищевказані грошові кошти ОСОБА_2 зобов`язувався повернути Позикодавцю - ОСОБА_1 до 01 жовтня 2019 року.

01.01.2020 року Позикодавець ОСОБА_1 , та Позичальник ОСОБА_2 , уклали повторний договір позики, що підтверджується розпискою від 01.01.2020 згідно якої ОСОБА_2 зобов`язався повернути борг у сумі 2 678 000 (два мільйони шістсот сімдесят вісім тисяч) грн в строк до 01 квітня 2020 року. Окрім цього, ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з проханням укласти ще один договір позики на суму 10 000 $ США (десять тисяч доларів США), що підтверджується розпискою від 01.01.2020 року, власноруч написаною ОСОБА_2 , де зазначено, що він зобов`язався повернути кошти ОСОБА_1 в строк до 01 квітня 2020 року.

До 01.04.2020 року Позичальником ОСОБА_2 не було повернуто Позикодавцю ОСОБА_1 заборговані кошти. Внаслідок цього між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було повторно укладено договори позики, що підтверджуються розписками, власноруч написаними ОСОБА_2 , згідно умов яких, ОСОБА_2 зобов`язується повернути ОСОБА_1 2 678 000 (два мільйони шістсот сімдесят вісім тисяч) грн в строк до 01 січня 2021 року та зобов`язується повернути позику у розмірі 10 800 $ США.

14.07.2020 року між Позикодавцем ОСОБА_1 та Позичальником ОСОБА_2 було ще раз укладено повторні договори позики, що підтверджуються розписками. Розписка від 14.07.2020 року, власноруч написана ОСОБА_2 , згідно умов якої ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 2 678 000 (два мільйони шістсот сімдесят вісім тисяч) грн та зобов`язується повернути їх за наступним графіком: з 01 жовтня 2020 року (включно) по 135 000 (сто тридцять пять тисяч) гривень кожного 1-го числа наступного місяця до повного виконання зобовязання. Крайній строк виконання зобов`язання 01.05.2022 року. Розписка від 14.07.2020 року власноруч написана ОСОБА_2 , згідно умов якої ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 10 000 $ США.

Станом на сьогодні, 22.09.2023 року сума заборгованості складає 2 678 000 (два мільйони шістсот сімдесят вісім тисяч) грн та 10 000 $ США (десять тисяч доларів США), що станом на 21.11.2023 року становить 360 400 (триста шістдесят тисяч чотириста) гривень ( курс НБУ 1$ США = 36,04 грн). Загалом, сума заборгованості ОСОБА_2 відповідно до розписок складає 3 038 400 (тримільйони тридцять вісім тисяч чотириста) грн.

З метою урегулювання спору Позивач не одноразово зверталася до Відповідача та пропонувала добровільно повернути суму боргу. Відповідачем постійно ігноруються телефонні дзвінки та спроби зустрітися для вирішення питання, тобто ОСОБА_2 всіляко ігнорує спроби для урегулювання даного спору у досудовому порядку.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 21.12.2023 року провадження у зазначеній справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06.03.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До початку судового розгляду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. поважність причин неявки в судове засідання не повідомив.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Конверт з ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками, що направлявся за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, повернувся до суду неврученим з відміткою «Укрпошти» про причини повернення - «За закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до статей 280-283 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

З матеріалів справи убачається, що 01.04.2019 року ОСОБА_2 взяв у позику у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2 678 000 (два мільйони шістсот сімдесят вісім тисяч) грн, що підтверджується розпискою власноруч написаною ОСОБА_2 . Вищевказані грошові кошти ОСОБА_2 зобов`язувався повернути Позикодавцю - ОСОБА_1 до 01 жовтня 2019 року.

01.01.2020 року Позикодавець ОСОБА_1 , та Позичальник ОСОБА_2 , уклали повторний договір позики, що підтверджується розпискою від 01.01.2020 згідно якої ОСОБА_2 зобов`язався повернути борг у сумі 2 678 000 (два мільйони шістсот сімдесят вісім тисяч) грн в строк до 01 квітня 2020 року. Окрім цього, ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з проханням укласти ще один договір позики на суму 10 000 $ США (десять тисяч доларів США), що підтверджується розпискою від 01.01.2020 року, власноруч написаною ОСОБА_2 , де зазначено, що він зобов`язався повернути кошти ОСОБА_1 в строк до 01 квітня 2020 року.

До 01.04.2020 року Позичальником ОСОБА_2 не було повернуто Позикодавцю ОСОБА_1 заборговані кошти. Внаслідок цього між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було повторно укладено договори позики, що підтверджуються розписками, власноруч написаними ОСОБА_2 , згідно умов яких, ОСОБА_2 зобов`язується повернути ОСОБА_1 2 678 000 (два мільйони шістсот сімдесят вісім тисяч) грн в строк до 01 січня 2021 року та зобов`язується повернути позику у розмірі 10 800 $ США, у наступні строки: До 01 травня 2020 року 200 $ США; До 01 червня 2020 року 200 $ США; До 01 липня 2020 року 5 200 $ США; До 01 серпня 2020 року 5 200 $ США.

14.07.2020 року між Позикодавцем ОСОБА_1 та Позичальником ОСОБА_2 було ще раз укладено повторні договори позики, що підтверджуються розписками. Розписка від 14.07.2020 року, власноруч написана ОСОБА_2 , згідно умов якої ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 2 678 000 (два мільйони шістсот сімдесят вісім тисяч) грн та зобов`язується повернути їх за наступним графіком: з 01 жовтня 2020 року (включно) по 135 000 (сто тридцять пять тисяч) гривень кожного 1-го числа наступного місяця до повного виконання зобовязання. Крайній строк виконання зобов`язання 01.05.2022 року. Розписка від 14.07.2020 року власноруч написана ОСОБА_2 , згідно умов якої ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 10 000 $ США, у наступні строки: 1 серпня 2020 року 5 000 $ США; 1 вересня 2020 року 5 000 $ США.

Отримання грошових коштів Відповідачем підтверджується Розпискою, яку Відповідач склав власноруч.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить про те, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, міститься в тексті договору, про завершену дію передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17.

У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до статті 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно з частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Аналізуючи долучену позивачем до матеріалів справи розписку, судом встановлено, що розписка написано власноручно позичальником - відповідачем, тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом.

Сторони дотримались письмової форми договору.

Таким чином, позивач довів факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання ним умов договору.

Відповідач не оспорював факту наявності написаних ним власноручно розписок, жодних доказів погашення заборгованості за договором позики в повному обсязі або частково, суду не надавав, відзиву на позов не подав, факт наявності боргу і його розмір не оспорював.

Таким чином, встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав, і не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі і у строк, визначений договором (вказаний ним у розписці).

Враховуючи викладене вище, сума позики в розмірі 3 038 400 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному розмірі, а тому позов в цій частині є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК україни боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, внаслідок невиконання боржником взятих на себе боргових зобов`язань за договором позики, застосуванню підлягають положення частини другої статті 625 ЦК України, а тому вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 669 208,67 грн за договором позики від 14 липня 2020 року також є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також підлягають стягненню штрафні санкції в сумі 2 279 178,68 грн, а саме подвійна облікова ставка НБУ, відповідно до розрахунків долучених до матеріалів справи.

Таким чином, вивчивши матеріали позовної заяви, суд вбачає підстав для задоволення даних вимог позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми позики.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 13 420,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 207, 208, 525, 526, 527, 530, 546, 549, 612, 626, 629, 630, 638 1046, 1047, 1049 ЦК України, статтями 4, 5, 12, 13, 133, 137, 141, 259, 263 - 265, 274, 279, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми позики, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 5 986 787,35 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 13 420,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення суду виготовлено 02 липня 2024 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Суддя: