УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2024

Справа № 757/22876/24

Провадження № 6/522/387/24

Приморський районний суд міста Одеси у складі: судді Ярема Х.С., при секретарі Кніш Д.В., за участю представника боржника ОСОБА_1 , розглянув подання Міністерства юстиції України про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду закордон.

ВСТАНОВИВ:

Міністерство юстиції України звернулось до суду із заявою про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до виконання зобов`язань, покладених на неї постановою про стягнення виконавчого збору № 57205898 від 13.08.2018 державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (ВП № 62349652) у сумі 119 153,45 доларів США та 2 889 006,07 грн.

Подання обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї постановою про стягнення виконавчого збору № 57205898 від 13.08.2018 державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (ВП № 62349652) у сумі 119 153,45 доларів США та 2 889 006,07 грн., коштів та майна, на яке можна звернути стягнення не має, при цьому ОСОБА_2 у 2024 році перетинала державний кордон України.

Представник боржника просила відмовити в задоволенні подання, оскільки ОСОБА_2 не ухиляється від виконання рішення суду, надає докази часткової сплати боргу. Крім того, ОСОБА_2 має онкологічне захворювання, що підтверджується медичними документами.

Суд встановив такі обставини.

Постановою про стягнення виконавчого збору № 57205898 від 13.08.2018 головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з ОСОБА_2 стягнуто виконавчий збір у сумі 119 153,45 долара США та 2 889 006,07 грн.

На підставі вказаної постанови 16.06.2020 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою А.М. відкрито виконавче провадження № 62349652 та в подальшому вчинено відповідні виконавчі дії.

Згідно даних ДПС України, ОСОБА_2 в період з 25.01.2024 по 30.01.2024 знаходилась за межами України.

Згідно даних ПФУ ОСОБА_2 отримує пенсію в Центральному об`єднаному управлінні ПФУ в м. Одесі та отримує заробітну плату в КП ВО «Одеський обласний академічний драматичний театр»

Вирішуючи питання про обгрунтованість подання суд виходить з такого.

Згідно ч.3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Тобто, законодавство передбачає санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов`язань взагалі, а за умови доведеності ухилення боржника від їх виконання.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. Це є підставою для звернення до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Отже, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань покладених на нього рішенням є оціночним поняттям, а обмеження у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

З аналізу ст.76 ЦПК України у системному зв`язку з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що на виконавця покладено обов`язок надання доказів стосовно наявності навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов`язків за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно з статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є боржником за постановою державного виконавця про стягнення з неї виконавчого збору, яка перебуває на примусовому виконанні. Державний виконавець обізнана про отримання пенсії та заробітної плати ОСОБА_2 .

Крім того, матеріали виконавчого провадження містять скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця, яка подана до Одеського окружного суду, в якій заявник просить скасувати постанову про звернення стягнення на її доходи від 13.07.2022 у виконавчому провадженні № 62349652, оскільки виконавчий лист № 522/2387/14-ц від 17.05.2018, який був звернутий до примусового виконання, що стало підставою для винесення постанови про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору № 57205898 від 13.08.2018, був ухвалою суду від 19.11.2021 визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Отже, заявником не надано доказів, які свідчать про навмисне чи інше свідоме ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання обов`язків, покладених на неї постановою про стягнення виконавчого збору № 57205898 від 13.08.2018, а натомість судом встановлено факт обізнаності державного виконавця про доходи боржника та факт оспорювання боржником дій державного виконавця у виконавчому провадженні № 62349652.

Наведене свідчить, що накладення судом обмеження свободи пересування боржника у даному випадку буде передчасним та необгрунтованим, а тому підстав для задоволення заяви немає.

Керуючись ст. 441 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання відповідача Міністерства юстиції України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 02.08.2024.

Суддя Ярема Х.С.