ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4568/24 Справа № 210/6011/23 Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №210/6011/23 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Чайкіної О.В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтував тим, що 23.04.2016 року відповідач приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (надалі Умови та Правила) з метою укладання Кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

АТ «А-Банк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору.

Відповідач, не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом та відсотками, що призвело до заборгованості, яка станом на 22.09.2023 року становить 23411,60грн., і складається із заборгованості за кредитом 13855,91 грн., заборгованості за відсотками 9555,69 грн., та яку позивач просив суд стягнути з відповідача, а також сплачений ним при зверненні до суду судовий збір.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.04.2016 року, що утворилась станом на 10.09.2021 року у розмірі 2415,91 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог судом відмовлено. Стягнуто також з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» судовий збір у розмірі 276,75 грн. Стягнуто з АТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 , понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 8000,00 гривень.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням АТ «Акцент-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що підписавши Анкету-заяву та використавши кредитні кошти, боржник ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.

Застосовуючи правову позицію Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, суд першої інстанції повинен був стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту.

Також вважає, що стягнуті судом на користь відповідача витрати на правову допомогу є неспівмірними із складністю справи, у зв`язку з чим заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач, як користувач картки не може нести відповідальність за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя. Доводи позивача про те, що операція щодо зняття з платіжної картки позивача спірної суми стала можливою виключно в результаті розголошення самим клієнтом конфіденційної інформації по своїй картці, передачі даних та паролів третім особам є припущенням, оскільки достовірних доказів вчинення позивачем таких дій позивачем до суду не надано. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна у позову у даній справі складає 23 411,60 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що 23.04.2016 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк». У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті А-Банка www.a-bank.com.ua (а.с.8).

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити, зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

Банк на боргові зобов`язання за Кредитом і Овердрафтом Банк нараховує відсотки в розмірі, у встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Умовами та правилами надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг.

АТ «А-Банк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору (а.с.23-30).

До матеріалів справи позивач додав Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» «Універсальна GOLG» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.23-30).

З наданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором №б/н від 23.04.2016 року вбачається, що позичальник активно користувався наданими Банком кредитними коштами, а також активно здійснював погашення боргу, проте станом на 22.09.2023 року утворилась заборгованість, яка становить 23 411,6 грн., та складається із заборгованості за кредитом 13 855,91 грн., заборгованості за відсотками 9 555,69 грн. (а.с.4-7).

Згідно довідки АТ «А-Банк» за картами виданої за підписом голови правління АТ «А-Банк» Кандаурова Ю.В., відповідачу ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки: № НОМЕР_2 , строком дії до грудня місяця 2019 року та № НОМЕР_3 , строком дії до грудня місяця 2024 року (а.с.21).

Відповідно до довідки за лімітами, ОСОБА_1 за період з 23.04.2016 року по 22.09.2023 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 2000,00 грн., який 23.05.2023р. збільшено до 13900,00 грн. (а.с.22).

З розрахунку заборгованості та виписки за договором № б/н станом на 22.09.2023 року вбачається, що відповідач здійснювала операції, як зняття готівкових коштів, придбання товарів, поповнення карткового рахунку тощо (а.с.9-20).

Крім того, згідно пояснень відзиву відповідача, 11 вересня 2021 року ОСОБА_1 зателефонувала невідома особа, яка представилась працівником компанії Київстар, після розмови з якою відповідач помітила рух коштів з її картрахунку. Після цього ОСОБА_1 з телефону доньки подзвонила на гарячу лінію АТ «А-Банк» та повідомила про несанкціоноване втручання шахраїв в діючий кредитний рахунок. На що оператор повідомила, що інформацію буде перевірено, а кредитна картка буде заблокована.

Відповідно до листа Департаменту кіберполіції Національної поліції України від 13.09.2021 року адресований начальникові ВП №2 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області та ОСОБА_2 електронна заява ОСОБА_2 від 13.09.2021р. щодо вчинення відносно неї шахрайських дій прийнята та направлено матеріали ЄО №4135 від 13.09.2021 для прийняття процесуального рішення згідно чинного законодавства.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення, порушено кримінальне провадження № 0000645 від 16.11.2021р. за ч.3 ст.190 Кримінального кодексу України. Короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: «...До Дніпропетровської обласної прокуратури надійшла копія ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2021 року у справі №201/11096/21, провадження №1-кс/201/3253/2021, якою зобов`язано уповноважену особу Дніпропетровської обласної прокуратури внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 24.10.2021 року (№55695-21 від 26.10.2021 року). Згідно змісту вказаного звернення-група невстановлених осіб 10.09.2021 шляхом обману, у тому числі шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, заволоділа майном громадянки ОСОБА_1 ».

08 грудня 2021 року постановою слідчого відділу Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Кіріченко Альони Вікторівни за матеріалами кримінального провадження №0000645, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.11.2021р. ОСОБА_1 визнано потерпілою.

В ході досудового розслідування кримінального провадження №0000645, було встановлено, що невстановлені особи шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, уклали від імені відповідача кредитні договори в трьох банках: АТ «Акцент-Банк», АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Універсал Банк» та семи мікро фінансових організаціях: ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - 2 договори позики, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» - 2 договори позики, ТОВ «Служба миттєвого кредитування» - 2 договори позики, ТОВ «ФК «Форза», ТОВ «Фінансова компанія «Нові кредити», ТОВ «ФК «Кіф», ТОВ «Алекскредит». Вищезазначені обставини підтверджуються витягом з сайту Українського бюро кредитних історій.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зверталась з заявою до позивача щодо списання з її картрахунку несанкціонованих сум, які виникли через шахрайські дії, але станом на дату розгляду справи відповіді від позивача так і не отримала.

Досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000645 від 16.11.2021р. за ч.3 ст.190 КК України триває.

З детальної виписки по картковому рахунку НОМЕР_4 судом встановлено, що за даною карткою за період з 30.04.2016р. по 10.09.2021р. відповідачем здійснювалось ряд операцій як зняття готівки так і поповнення картрахунку, та станом на 11.09.2021 рік мала місце заборгованість у розмірі 2415,91грн.

З 11.09.2021 року з картрахунку відповідача почалось зняття готівки та нарахування відсотків на загальну суму 20565,01 грн. Вказаний розрахунок містить час вчинення конкретної операції та дати. Саме в цей період відповідач зверталась до правоохоронних органів з заявою щодо здійснення відносно неї шахрайських дій.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Банком не надано належних і достовірних доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 , як володілець та користувач картки, своїми діями або бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню, персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, та вважає, що оформлення кредитів відбулося не з її волі, а відтак вона не несе відповідальності за такі операції, що в свою чергу є підставою для відмови у заявленому позові про стягнення заборгованості в частині періоду з 11.09.2021 року по 22.09.2023р.

Суд апеляційної інстанції не може повністю погодитись з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка, та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором, або законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (стаття 1073 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу. Електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. Переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку, або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника, та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника, або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Платіжна система - платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу коштів є обов`язковою функцією, що має виконувати платіжна система. Платник - особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів, або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів. Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума переказу, або яка отримує суму переказу у готівковій формі. Неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Згідно з пунктом 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач платіжної системи зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Згідно з пунктом 2 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Положення №705), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Емітент, під час видачі електронного платіжного засобу, за наявності можливості змінити ПІН користувачем, зобов`язаний проінформувати користувача про це право та запропонувати змінити ПІН. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення №705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: 1) повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; 2) забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; 3) реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку; 4) банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення №705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Згідно з пунктами 7, 8 розділу VI Положення №705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення №705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Зазначені правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №537/3312/16-ц (провадження №61-17629св18), від 24 липня 2019 року у справі №753/16954/16-ц (провадження №61-24323св18), від 01 липня 2020 року у справі №712/9107/18 (провадження №61-9877св19), від 21 квітня 2021 року у справі №751/6050/18 (провадження №61-18544св19).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15, тлумачення наведених норм дозволяє зробити висновок, що підставою відповідальності особи-користувача платіжної картки за здійснення несанкціонованих платіжних операцій з її рахунку є її дії чи бездіяльність, що сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. В разі недоведеності таких обставин, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні спірних грошових коштів.

Таким чином, в разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Як вбачається наданого відповідачем відзиву, остання наполягає, що 11 вересня 2021 року о 17.56 год. з номеру телефону НОМЕР_5 їй ( ОСОБА_1 ) зателефонувала невідома дівчина, яка назвалась представником компанії Київстар та повідомила, що програма Київстар виконує звірку баз даних клієнтів по налагодженню швидкості зв`язку в районі де вона мешкає. Дівчина «утримувала» її деякий час по телефону та запропонувала передати код з СМС-повідомлення, який прийшов на її телефон та який буде слугувати «ключем» для подальшої безперебійної роботи з Київстаром. Вона (відповідач) повідомила код, після чого дівчина поклала слухавку. Після розмови на її номер телефону НОМЕР_6 надійшло повідомлення з А-Банку про зняття 11440 грн. з її особистої кредитної картки, протягом 2-5 хвилин зник мобільний зв`язок Київстар, тобто SIM карта стала не активна.

12 вересня 2021 року позивач звернулась до магазину Київстар та їй повідомили, що SIM перевипущена сторонніми особами та запропонували перевипустити їй SIM карту з подальшою прив`язкою паспортних даних до неї. 12 вересня 2021 року ОСОБА_1 увійшла в інтернет-банкінг, де побачила, що за період коли була відключена SIM карта у її телефоні, шахраї здійснили несанкціоноване збільшення кредитного ліміту по банківській кредитній картці, де в подальшому відбулись незаконні дії по зняттю готівки, поповнення мобільного рахунку, розваги, гра в онлайн м.Київ, всього на загальну суму 11440 грн.

13 вересня 2021 року вона терміново звернулась на гарячу лінію банку та повідомила, що відбулися шахрайські дії з кредитною карткою, оператор зафіксувала її звернення та кредитну картку було заблоковано.

24.10.2021 року нею було подано заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення за ознаками ст.ст.189, 190, 355 КК України та 16.11.2021 за її заявою було порушено кримінальне провадження за ч.3 ст.190 КК України.

На підтвердження своїх заперечень відповідачем надано копії: звернення заступника начальника Управління протидії кіберзлочинності В дніпропетровській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України до начальника відділення поліції №2 Кріворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області; витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань; постанови про визнання потерпілим від 08.12.2021; виписку з Українського бюро кредитних історій; виписки з рахунку від 13.09.2021; заяви до АТ «А-Банк» (а.с.62-72).

Надаючи оцінку наданим документам, і приходячи до висновку про не укладання відповідачем кредитних договорів 11.09.2021, суд першої інстанції не звернув уваги на невідповідність викладених відповідачем обставини, за яких відбулось списання грошових коштів з її рахунку, наданим нею до суду доказів на їх підтвердження.

Зокрема з короткого викладу обставин справи, зазначеному у витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що група не встановлених осіб 01.09.2021, шляхом обману, в тому числі незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, заволоділи майном громадянки ОСОБА_1 (а.с.63).

Аналогічна інформація щодо дати вчинення та обставин міститься в постанові слідчого від 08.12.2021 про визнання ОСОБА_1 потерпілою по кримінальному провадженню (а.с.64).

Також інформація щодо збільшення невідомими особами кредитного ліміту, встановлено за спірним договором спростовується довідкою позивача від 24.10.2023, з якої вбачається, що збільшення ліміту відбулось за ініціативою банку ще за рік - 21.12.2020, а наступне зменшення ліміту (також за ініціативою банку) - 11.11.2021р. (а.с.22).

З копії виписки АТ «Акцент-Банк» з рахунку відповідача від 13.09.2021 вбачається, що 11.09.2021 відбулось п`ять транзакцій саме зняттю готівки у банкоматі на загальну суму 11440 грн. (а.с.71).

Таким чином колегія суддів погоджується в даному випадку з доводами позивача, про те, що за даних обставин дії/бездіяльність відповідача сприяли втраті, незаконному використанню платіжної картки, персонального ідентифікаційного номера, або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції та зняти кошти з карткового рахунку, в межах наданого кредитного ліміту, тому ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність в даному випадку несе саме відповідач.

Таки чином рішення суду в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, що склалась в період з 11.09.2021 по 22.09.2023 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог і стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в сумі 13855,91 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту, що склалась станом на 22.09.2023р.

Слід зазначити, що у випадку встановлення в ході кримінального провадження винних осіб, відповідач не позбавлена можливості захисту своїх прав у встановленому законом порядку.

Щодо стягнення відсотків за користування кредитом колегія суддів виходить з наступного.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір відсотків та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована відсоткова ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої відсоткової ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договору приєднання розроблені ПАТ «Акцент-Банк», у теперішній час АТ «Акцент-Банк», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення з відповідачем відповідного договору, діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до Анкети-заяви б/н від 23 квітня2016 року, відповідачу було відкрито рахунок та видані картки із встановленим кредитним лімітом на платіжну картку. В Анкеті-заяві позичальника відсоткова ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 9555,69 грн.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк», у теперішній час АТ «Акцент-Банк», як невід`ємної частини спірного договору.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк», у теперішній час АТ «Акцент-Банк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, відсоткова ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк» розумів відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ «Акцент-Банк» (у теперішній час АТ), а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (http://a-bank.com.ua/terms) змінювались самим АТ «Акцент-Банк» в період з часу виникнення спірних правовідносин, з 23.04.2016 року, до моменту звернення до суду із вказаним позовом 03.11.2023 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, та за відсутності доказів про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк» (АТ «Акцент-Банк»), відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафу, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк» (АТ «Акцент-Банк»), не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства, суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що Умови та Правила банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк», у теперішній час АТ «Акцент-Банк», які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23.04.2016 року, шляхом підписання Анкети-Заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату відсотків за користування кредитними коштами.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками.

За таких обставин, з відповідача ОСОБА_1 на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором станом на 22.09.2023 року у розмірі 13 855,91 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в зазначеному розмірі.

Щодо витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг ); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи викладене, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Судом встановлено, що 29.05.2023 року між ОСОБА_1 та адвокатом Ніколенко М.Є. укладено Договір про надання юридичної (правничої) допомоги від 29.05.2023 року № 3/29/05, а також складено акт прийому-передачі наданих послуг, відповідно до яких вартість послуг визначено у розмірі 10 000,00 грн. Суду також надано платіжні доручення на підтвердження факту сплати послуг за правничу допомогу.

В забезпечення заявлених вимог представником відповідача надано договір №3/29/05 від 29.05.2023 року про надання юридичної (правничої) допомоги, акт №01 прийому-передачі наданих послуг за Договором про надання юридичної (правничої) допомоги №3/29/05/1 від 29.05.2023р. з детальним описом робіт виконаних адвокатом Ніколенко М.Є., ордер на надання правничої (правової) допомоги, свідоцтво адвоката про право на заняття адвокатською діяльністю та платіжні інчтрукції за №185682052 від 28.12.2023р. на суму 4000грн. та за №МВ61616550 від 23.01.2024р. на суму 6000 грн.

Таким чином, адвокатом Ніколенко М.Є. надано юридичну допомогу на загальну суму 10000 грн.

Керуючись принципом співмірності, складності справи та процесуальних дій адвоката в рамках цієї справи, колегія суддів дійшла висновку, про стягнення з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу пропорційну задоволених вимог позивача та виконаній роботі адвоката в сумі 6 000,00 (шість тисяч) грн.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановивши, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку,що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи зазначене, з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь АТ «Акцент-Банк» витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1567,08 грн. та апеляційної скарги пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 2382,58 грн., що в сумі становить 3949,66 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (49074, м.Дніпро, вул.Батумська, буд.11, , МФО 307770, рах. № НОМЕР_8 ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.04.2016 року, що склалась станом на 22.09.2023 року у розмірі 13855 (тринадцять тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять) грн. 91 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (49074, м.Дніпро, вул.Батумська, буд.11, , МФО 307770, рах. № НОМЕР_8 ) судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 3949 (три тисячі дев?ятсот сорок дев`ять) грн. 66 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (49074, м.Дніпро, вул.Батумська, буд.11, , МФО 307770, рах. № НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: