Справа № 159/5294/23 Головуючий у 1 інстанції: Павлусь О. С.
Провадження № 22-ц/802/642/24 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання Савчук О. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог Ковельський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 03 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що він з відповідачем ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу почав проживати орієнтовно з травня-червня 2022 року. Уже через місяць зрозумів, що відповідач вагітна. У вересні 2022 року відповідач народила дитину. З огляду на такі терміни розумів, що дитина не його, однак відповідач шляхом обману, взявши його паспорт, записала його батьком дитини. Причини такого вчинку зі сторони відповідача йому невідомі, можливо вона вважала, що у такий спосіб їх стосунки налагодяться. На даний час їх стосунки припинилися.

На підставі наведеного позивач просив суд ухвалити рішення про виключення запису про нього як батька малолітньої ОСОБА_5 з актового запису про народження № 645 від 21 вересня 2022 року, вчиненого Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 03 квітня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із указаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Посилався на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначав на обґрунтування доводів апеляційної скарги, те що, даючи згоду на внесення в актовий запис про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомостей про нього як батька дитини, він приймав рішення, перебуваючи в безвихідному стані, обираючи між визнанням батьківства та суіцидальним наслідком, який носив реальну загрозу зі сторони відповідачки. Вказує, що в даному випадку суд не провів належного дослідження обставин справи та встановив, що заявник не мав права оспорювати своє батьківство, не врахувавши, що на момент визнання батьківства позивач не був біологічним батьком дитини. Суд лише зазначив, що він достеменно знав, що не є біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вважає, що він був підданий шантажу та маніпуляції зі сторони відповідачки.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Ковельського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить клопотання про розгляд справи у відсутності представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила слухати справу за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із норм ч.5 ст.136 СК України та із того, що належні та допустимі докази для підтвердження заявлених позовних вимог в частині відсутності його вільної згоди на внесення запису про нього як батька при реєстрації дитини або обману з боку відповідачки суду надані не були.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується.

Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони у справі у зареєстрованому шлюбі не перебували.

ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач народила дочку ОСОБА_5 , батьком якої записаний позивач ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_1 , виданого Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

Для реєстрації народження дитини сторони звернулися до Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області.

Заява про державну реєстрацію народження № 0393, що подана 21 вересня 2022 року через портал «Дія» до Ковельського відділу ДРАЦС у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), містить у собі всі необхідні анкетні та паспортні дані сторін, а також їх особисті підписи.

Про обізнаність позивача з тим, що він не є біологічним батьком дитини та його бажання бути записаним як батько дитини ствердили в суді допитані як свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які показали, що відповідачка ОСОБА_3 під час спілкування розказувала про взаємовідносини із позивачем та те, що від початку їх відносин він знав про її вагітність від іншого чоловіка та, незважаючи на це, виявив бажання бути записаним батьком дитини. Крім цього зазначили, що позивач за своїм характером не є такою людиною, яка б погрожувала суїцидом.

Також суд правильно не надав перевагу показанням свідків ОСОБА_8 (рідного брата позивача) та ОСОБА_9 (родички позивача), які вказували, що відповідач ОСОБА_3 ховала його одяг і взуття, щоб позивач не втік, та яким зі слів позивача було відомо, що відповідач забрала у нього паспорт та під погрозами самогубства зареєструвала на нього дитину, оскільки сам ОСОБА_1 ствердив, що йому дійсно було відомо про походження дитини не від нього і що він особисто ставив підпис на заяві до ДРАЦСу. Також у суді позивач зазначив, що основним приводом для подачі даного позову через рік після народження дитини є те, що ОСОБА_3 звернулася до суду про стягнення з нього аліментів на цю дитину, а тому він вважає, що його права порушені.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається; 1) за заявою матері та батька дитини; 2 ) за рішенням суду.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Згідно з п. 11 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень, шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі, звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини.

Проте, відповідно до частини 5 статті 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження доводів ОСОБА_1 , який записаний батьком дитини, зазначених ним у позовній заяві та апеляційній скарзі, суду надано не було.

Судом першої інстанції також було надано належну оцінку поясненням свідків, які судом враховано належним чином.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам заявника належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та ухвалив законне, правильне по суті судове рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду, в справі не виявлено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 03 квітня 2024 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді