Справа № 445/1936/20
провадження № 2/445/411/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Сивака В. М.

секретаря судового засідання Захарчук Н.Я.

з участю

представника позивача

за первісним позовом ОСОБА_1

представника позивача

за зустрічним позовом ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні в м. Золочеві Львівської області справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Золочівська міська рада Золочівського району Львівської області про виділ в натурі частки з нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку та господарських будівель в натурі між співвласниками,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2020року ОСОБА_3 звернулася до Золочівського районного суду Львівської області з позовом до Золочівської міської ради та ОСОБА_4 про виділ в натурі частки з нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

В обґрунтування позову покликається на те, що 27.08.1995року на підставі договору дарування вона отримала у власність частину житлового будинку АДРЕСА_1 від свого чоловіка ОСОБА_5 .

10.04.1996року на підставі договору дарування вона отримала у власність ще частину вказаного житлового будинку.

З того часу вона власник частини вказаного житлового будинку.

Зазначає, що 06.05.1996року на підставі рішення Золочівської міської ради №298 їй передано у власність земельну ділянку площею 0,0390га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка подала технічний висновок БТІ, про технічну можливість виділу в натурі частки з об`єкту нерухомого майна з якого вбачається можливість такого поділу.

Вказує на те, що підставою позову стало те, що відповідачка, яка є власницею іншої частини даного будинку не підписує їй договір про поділ будинку, тому вона не може зареєструвати свою частину як окремий об`єкт і присвоїти йому адресу, хоч такий має окремий вхід та земельну огороджену ділянку.

Просить виділити їй в окреме будинковолодіння частку нерухомого майна будинку АДРЕСА_1 , а саме:

в житловому будинку А-1 площею 76,1 м2 : тамбур ІV площею 9,6м2 , житлова кімната 1-3 площею 13,6м2 , житлова кімната 13,5м2, веранда а-2 площею 32,7 м2 ,веранда а-3 площею 11,8 м2, підвал пд.(І,ІІ) площею 5,1 та 9,4м2

з господарських будівель: сарай Б-1 площею 4м2, літню кухню В-1 площею 23,1м2, сарай Г-1 площею 19,0м2, гараж Д-1 площею 22,4 м2 , дворові споруди 1-3. (арк. 2-19 Т.1)

Відповідачка ОСОБА_4 позову не визнала, надала пояснення, з яких вбачається, що вона теж є співвласником частини житлового будинку в АДРЕСА_1 . Даний будинок вона набула у власність згідно заповіту від 15.02.1991року після ОСОБА_6 .

Покликається на технічний паспорт від 19.06.1997року, згідно з яким на той момент сторони володіли по частці вказаного житлового будинку та господарськими будівлями: сарай площею 4,1м2, літня кухня площею 15,4м2, східці пл. 0,5м2, сарай площею 11,0м2, східці пл.0,5м2, вбиральня дерев`яна, гараж площею 20,9 м2 , огорожа, ворота, хвіртка, огорожа, хвіртка, огорожа, замощення, криниця.

Зазначає, що свою частку цього житлового будинку вона реконструювала, отримавши 17.07.1998року дозвіл в Інспекції Держархбудконтролю.

Зазначає, що ОСОБА_6 впродовж тривалого часу чинить перешкоди їй в користуванні господарськими приміщеннями. (арк.25-31 Т.1).

Відповідачка подала зустрічний позов в якому просить поділити житловий будинок та господарські споруди у співвідношенні до , у відповідності до технічного паспорта від 19.06.1997року. В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що їй було надано Рішення №387 від 24.06.1998року про реконструкцію її частини житлового будинку, за яким їй надано дозвіл на реконструкцію з розширенням житлового будинку в АДРЕСА_1 та вона отримала у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель згідно Рішення Золочівської міської ради №377 від 24.06.1998року, загальною площею 0,0143га про що отримала державний акт від16.07.1998року.

Просила виділити їй частину вказаного будинку та господарських будівель. Заявила про призначення судову будівельної-технічної експертизи. (арк. 48-66 Т.1)

Зустрічний позов був прийнятий судом до спільного розгляду з первісним (арк.71 Т.1)

Ухвалою суду від 04.12.2020року відповідача Золочівську міську раду замінено на ОСОБА_4 (арк.44-45 Т.1)

Позивачка за первісним позовом, ОСОБА_3 подала позовну заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила про поновлення строку на оскарження свідоцтва про право на спадщину від 24.10.1995року та просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину видане ОСОБА_4 від 24.10.1995року та виділити їй в натурі майно згідно раніше поданого позову.

Збільшення позовних вимог мотивувала тим, що про існування свідоцтва про право на спадщину від 24.10.1995року вона дізналася з моменту подання зустрічного позову, тобто 04.12.2020року. Покликається на те, що вказане свідоцтво видане помилково, адже ОСОБА_4 не мала права успадкувати жодні господарські будівлі, адже її чоловік ОСОБА_5 купив вказаний будинок 28.06.1978року, розібрав всі сараї і прибудови, які буди в ветхому стані і частину цього будинку подарував 31.05.1979року своїй матері згідно договору дарування. При вчиненні договору дарування була проведена інвентаризація будинку 16.12.1978року в встановлено, що всі сараї розібрані. При укладенні договору дарування на частину ОСОБА_7 , був лише житловий будинок, підвал та ганок. Покликається на матеріали інвентарсправи МБТІ.

Крім того спирається на те, що вона здійснила самовільне будівництво сарая та літньої кухні, які закінчила будувати 1985року, згодом і гаражу.

Ці будівлі були їй особисто узаконені згідно рішень Золочівської міської ради № 145 від 29.03.1991р. на № 529 від 27.12.1991року. Тому такі вважає спільним сумісним майном своїм та свого чоловіка з яким вона в шлюбі з 08.07.1975року.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому її спадкоємиця ОСОБА_4 не має відношення до даних господарських будівель, які були збудовані позивачкою задовго до смерті її спадкодавиці. Покликається на огорожу між господарствами, яка встановлена на початку 90-их років та підписання меж ОСОБА_4 при приватизації ними земельних ділянок в 1998році по фактичні огорожі. Заявляє, що відповідачка ніколи не була користувачем вказаних господарських будівель, ніколи на них не претендувала, вони завжди знаходилися на належній їй відгородженій земельній ділянці.

Просить визнати свідоцтво про право на спадщину недійсним з підстав статті 1301ЦК України, оскільки вона взнала про його зміст тільки під час ознайомлення з зустрічним позовом, та вважає, що відповідачка не мала права успадкувати належне їй майно, як таке, що не належало спадкодавиці.(арк. 19-65 Т.2)

Ухвалою суду від 16.02.2021року було витребувано від КП Золочівське МБТІ інвентаризаційну справу відносно житлового будинку по АДРЕСА_1 (арк.86 Т.1)

Ухвалою суду від 10.03.2021року у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу. Провадження у справі зупинено (арк.91Т.1)

26.07.2021року провадження у справі поновлено у зв`язку з отриманням судом висновку судово будівельно-технічної експертизи.(арк.118 Т.1)

Ухвалою суду від 20.11.2023року витребувало копію спадкової справи після ОСОБА_6 з Львівського державного нотаріального архіву (арк.78 Т.2), яка надійшла до суду 24.12.2023р. (арк.86-96 Т.2).

Ухвалою Золочівського районного суду від 17.04.2024року закрито підготовче провадження і призначено розгляд справи по суті на 07.08.2024р. (арк.111 Т.2)

Сторона позивача за первісним позовом в судовому засіданні просила первісний позов зі збільшеними вимогами задовольнити повністю у задоволенні зустрічного позову відмовити. Покликалася на докази які додані до позову та позову зі збільшеними позовними вимогами. Покликалася зокрема на матеріали інвентарсправи МБТІ та спадкової справи.

Сторона відповідача за первісним позовом в судовому засіданні просила в задоволенні первісного позову відмовити. Зустрічний позов задовольнити повністю. Покликалася на докази, які додані до позову. Зокрема матеріали спадкової справи, технічний паспорт від 1997року та висновок експертизи.

Третя особа Золочівська міська рада просила проводити розгляд справи у відсутності представника (арк.34-35Т.1, 40-41Т.1, 163 Т.1, 179 Т.1, 231 Т.1, 236 Т.1, 66 Т.2, 73 Т.2, 97 Т.2, 107 Т.2)

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, та застосувавши відповідні правові норми, дійшов наступних висновків:

У статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316,317,319 Цивільного кодексу України, за якими право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

Проте володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому.

Частки визначаються відповідними процентами чи у дробовому вираженні.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦК України Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч.3 ст.370 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Ч.3 ст.372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно зі ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 355 ЦК України. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до ст. 356 ЦК України. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них управі власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 358 ЦК України. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч. 1,3 ст. 364 ЦК України).

Отже, кожен учасник права спільної часткової власності має суб`єктивне цивільне право на виділ своє частки. Юридичне значення виділу полягає в тому, що учасник отримує у натурі певне майно, яке відповідає його частці, а у разі неможливості - компенсацію за нього, у власність.

При цьому право спільної власності щодо суб`єкта, який виділив свою частку у натурі, припиняється.

Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ може бути проведений зі зміною часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року в справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що «виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Зазначені правові висновки викладені зокрема у Постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц, від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15-ц, від 12 березня 2020 року у справі № 127/5835/16-ц, від 22 лютого 2020 року у справі № 279/4966/16-ц, від 16 червня 2021 року у справі № 369/6871/16-ц.

Аналізуючи докази, суд прийшов до таких висновків:

З свідоцтва про шлюб, видно, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , одружились ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З договору дарування від 27.08.1995року, видно, що ОСОБА_3 набула від ОСОБА_5 право власності на частину житлового будинку цегляного, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Ця частина житлового будинку належала Дарувальнику на підставі Договору купівлі- продажу від 28.06.1978року.

З договору дарування від 10.04.1996року видно, що позивачка ОСОБА_3 набула від ОСОБА_5 право власності на частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських будівель, що знаходиться АДРЕСА_1 . Ця частина житлового будинку належала Дарувальнику на підставі Договору купівлі- продажу від 28.06.1978року.

Вищевказані права були зареєстровані позивачкою в Золочівському БТІ.

Згідно Договору від 28.06.1978року вказаний житловий будинок по АДРЕСА_1 складається з трьох кімнат 34,4м2 та однієї кухні. Земельна ділянка розміром 594м2 . Станом на 22.12.1976року до даного будинку відносилися: забор, ворота, сарай, вбиральня, сарай.

Згідно Договору дарування від 31.05.1979року ОСОБА_5 подарував своїй матері ОСОБА_7 житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель. Згідно замовлення про отримання довідки характеристики з підстав дарування матері половини будинку від ОСОБА_5 та відповідно короткої технічної характеристики від 16.12.1978року по АДРЕСА_1 , дарувальником було подаровано житлового будинку, відносно господарських приміщень то зазначено такі як підвал та ганок. Крім того наявний Акт текучих змін від 16.12.1978року де зазначено розібрані сараї. Загальна площа земельної ділянки становить 594м2 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 24.10.1995року, виданого Золочівською державною нотаріальною конторою Львівської області, спадкоємцем ОСОБА_6 є її внучка ОСОБА_4 . Спадкове майно складається з частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 , належної померлій на підставі договору дарування, посвідченого Золочівською державною нотаріальною конторою 31.05.1979року.

За змістом свідоцтва вбачається, що на земельній ділянці розташовано: один житловий будинок цегляний, що складається з 3-ох кімнат, житловою площею 44,5 кв.м. І одної кухні, зазначеної в плані під літерами «А-1», стайня цегляна, зазначена в плані під літерою «Б», стайня цегляна, зазначена в плані під літерою «Г», гараж, зазначений в плані під літерою «Д», дворові споруди, зазначені в плані під цифрою «1-к».

З оціночного акту домовласності від 25.09.1985року вбачається, що по АДРЕСА_1 вчинено самочинне будівництво сарая та літньої кухні.

З рішення Золочівської міської ради №145 від 29.03.1991року вбачається, що ОСОБА_3 погоджено самовільне будівництво літньої кухні та сарая та кладової для інвентаря та палива. З будівельного паспорта вбачається розташування таких приміщень на земельній ділянці, що приватизована згодом ОСОБА_3 .

З рішення Золочівської міської ради №529 від 27.12.1991року вбачається, що ОСОБА_3 погоджено самовільне будівництво гаражу. З будівельного паспорта вбачається розташування такого на земельній ділянці, що приватизована згодом ОСОБА_3 .

З державного акту на право приватної власності на землю, серія ЛВ №1092 від 05.07.1996року вбачається, що ОСОБА_3 приватизувала земельну ділянку, загальною площею 0,0363га., згідно рішення Золочівської міської ради №298 від 06.05.1996року. (зараз їй присвоєно кадастровий номер :03:014:0060)

Згідно технічного паспорта від 19.06.1997року, до будинку належать: сіни, погріб, погріб, східці, сарай, літня кухня, східці, сарай, східці, вбиральня, гараж, огорожа, ворота, хвіртка, огорожа, хвіртка, огорожа, мощення, криниця. Вбачається фактично два господарства, наявність загорожі між ними та зазначено два подвір`я.

Крім того в технічному паспорті зазначено, що на підставі рішення виконкому Золочівської міської ради №402 від 16.12.1977року виділена земельна ділянка 594м2 .

З державного акту на право приватної власності на землю серія ІV-ЛВ №027902 від 16.07.1998року видно, що ОСОБА_4 здійснила приватизацію земельної ділянки, яка була фактично в її користуванні, виходячи з інформації наданої в технічному паспорті від 19.06.1997року, за цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.(зараз їй присвоєно кадастровий номер :03:014:0060)

З рішення Золочівської міської ради №387 від 24.06.1998року видно, що ОСОБА_4 надано право на проведення реконструкції житлового будинку в АДРЕСА_1 .

Зі спадкової справи за 1995рік, видно, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Золочеві Львівської області. Така склала заповіт від 15.02.1991року, за яким належну їй на праві особистої власності (одну другу) частину жилого будинку з відповідною кількістю господарських будівель в АДРЕСА_1 вона заповіла своїй внучці ОСОБА_8 . Зі свідоцтва про укладення шлюбу вбачається зміна прізвища відповідачки за первісним позовом на ОСОБА_9 . В матеріалах спадкової справи наявний договір дарування від 31.05.1979року та реєстраційне посвідчення від 20.10.1979року. Також спадкова справа містить Довідку характеристику від 20.09.1995року, житлового будинку АДРЕСА_1 , згідно якого до житлового будинку належить: сарай- «Б», літня кухня- «В», сарай-«Г», вбиральня-«У», дворові споруди «1-к», гараж-«Д».

В даній довідці-характеристиці наявна Примітка зі змісту якої вбачається, що господарські споруди : сарай- «Б», літня кухня- «В», гараж- «Д», сарай- «Г», вбиральня «У» власником є ОСОБА_3 згідно рішень №145 від 29.03.1991року та №529 від 27.12.1991року Золочівської міської ради.

Оцінюючи висновок експерта №26 судової будівельно-технічної експертизи від 16.07.2021року,через призму статті 110 ЦПК України, оскільки висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу, суд приймає єдиний технічно можливий і доцільний варіант поділу запропонований експертом. Тим більше, що і сторона позивача за первісним позовом такий варіант поділу житлового будинку теж запропонувала в позові. Однак з вищезазначеного, очевидним щодо господарських споруд: сарай- «Б», літня кухня- «В», гараж- «Д», сарай- «Г», вбиральня «У» (на загальну суму 198 816,95 грн.) щодо таких споруд, забудовником та власником є ОСОБА_3 , тому такі в поділ суд не включає, адже спадкодавець ОСОБА_7 права власності на такі не набувала. Власність господарських будівель померлої спадкодавиці становить тільки підвалу та ганку, що відповідає договору дарування від 31.05.1979року.

Таким чином, виходячи з вартості житлового будинку та господарських будівель визначених експертом, реальна частка ОСОБА_3 513 937,00 грн., а частка ОСОБА_4 158 282,95грн., відповідно повна вартість будинковолодіння, що підлягає поділу буде становити - 672 219,95грн. (513 937,00+158 282,95), таку вартість сторони за час перебування в провадженні суду цивільної справи не оспорювали. Зі змістом техпаспортів наданих суду, сторони теж погоджувалися, тому зі змісту інформації зазначеної і технічних паспортах відносно вказаного будинковолодіння за 1997 та за 2019роки - суд також враховує відсутність деяких об`єктів будинковолодіння, які існували станом на 1997рік, а станом на 2019рік фізично не існують, виходячи даних що містяться в техпаспортах, а саме: хвіртка «5», мощення «1», криниця «к» (станом на 1997рік їх знос був 30%,30% та 40% відповідно).

Суд позбавлений можливості поділу майна яке існувало станом на 1997рік, а з 2019року не існує. Вказане не може бути предметом розгляду вказаної справи про реальний поділ майна. Таким чином неіснуюче майно, яке експерт врахував в частку ОСОБА_3 на суму 59 321,63грн. теж судом не враховується при поділі.

А відтак, вартість будинковолодіння яке підлягає поділу між сторонами, буде становити 414 081,37грн (672 219,95 - (198 816,95 + 59 321,63)), а вартість частки кожного із співвласників відповідно необхідно поділити на 2, та така буде становити - 207 040,68грн.

Виходячи з таких показників, вартість частки ОСОБА_3 , яка враховується при поділі буде становити 255 798,42 грн ( 513 937,00-(198 816,95+59 321,63)),

що на 48 757,74 грн. більше ідеальної частки, а вартість частки ОСОБА_4 158 282,95 грн., що на 48 757,73 грн. менше ідеальної частки. Відповідно таку грошову компенсацію необхідно стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 .

Щодо позовної вимоги ОСОБА_3 про оспорення свідоцтва про право на спадщину від 24.10.1995року з підстав видачі свідоцтва про право на спадщину на належне їй майно з поновленням строку на його оскарження, то на думку суду така позовна вимога є безпідставною, виходячи з такого:

Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, згідно з якою свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Виходячи буквально з правової норми статті 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Поняття інші підстави не конкретизоване і на думку суду такими іншими підставами може бути широкий ряд юридичних фактів пов`язаних з здійсненням права на спадкування, в тому числі також видача свідоцтва про право на спадщину на майно яке належить (-, жало) іншій особі, відмінній від заповідача.

Проте виходячи з тексту свідоцтва про право на спадщину виданого ОСОБА_4 24.10.1995року, нотаріусом зазначено таке:

Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з (одної другої) частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 /один/, належної померлій на підставі договору дарування, посвідченого Золочівською державною нотаріальною конторою 31.05.1979року за реєстром №1022 та зареєстрованого у Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації 20 жовтня 1979року під №143.

…

Оцінка спадкового майна -109192950 /сто дев`ять мільйонів сто дев`яносто дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят/ карбованців.

В матеріалах нотаріальної спадкової справи №185/1995, заведеної після померлої ОСОБА_6 , наявний документ під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в якому зроблена інвентаризація спадкового майна безпосередньо перед видачею оскаржуваного свідоцтва. З даної «Короткої технічної характеристики» видно, що вартість будівель на ділянці пл. АДРЕСА_2 ) 296 513 604 /двісті дев`яносто шість мільйонів п`ятсот тринадцять тисяч шістсот чотири карбованців/, зокрема: вартість житлового будинку -175 675 650 карбованців, сарай 4 834 650 карбованців, літня кухня 39 934 750 карбованців, сарай 1 640 750 карбованців, вбиральня 951 900 карбованців, дворові споруди 42 710 250 карбованців, гараж 25 998 654 карбованці.

В даній короткій технічній характеристиці наявний розділ ПРИМІТКА, в якому зазначено, що господарські споруди : сарай- «Б», літня кухня- «В», гараж- «Д», сарай- «Г», вбиральня «У» власником є ОСОБА_3 згідно рішень №145 від 29.03.1991року та №5 29 від 27.12.1991року Золочівської міської ради.

А відтак, враховуючи, що вартість успадкованого майна, яке отримала ОСОБА_4 у спадщину після смерті ОСОБА_7 , згідно свідоцтва про право на спадщину 109 192 950 карбованців, що повністю охоплює вартість житлового будинку та дворових споруд (175 675 650 + 42 710 250)/2, без зазначених будівель в розділі ПРИМІТКА.

Таким чином, вказане свідоцтво видано Золочівською державною нотаріальною конторою 24.10.1995року, не стосується майна ОСОБА_3 , а видане лише відносно частини житлового будинку та частини дворових споруд і зміст спадкової справи не допускає іншого трактування.

Тому підстав для визнання свідоцтва недійсним суд не вбачає.

Твердження позивачки за зустрічним позовом про те, що дане свідоцтво відноситься ще до іншого майна, крім зазначеного в свідоцтві, спростовується матеріалами спадкової справи.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч.1,2,3 статті 134 ЦПК України. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору . Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Сторонами попереднього розрахунку суми судових витрат не заявлялось.

Позивачем за первісним позовом при подачі позову сплачено судового збору в сумі 1001,73 грн., (арк.1 Т.1) як одну майнову вимогу про поділ будинковолодіння. При збільшенні розміру позовних вимог сплачено ще 992,40грн. (арк.216 Т.1) судового збору як за немайнову вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Відповідачем при подачі зустрічного позову сплачено 840,80грн. судового збору за майнову вимогу по поділ будинковолодіння.(арк.47 Т.1).

Про відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх оплати сторони не заявляли.

Про подання заяв про стягнення витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду представниками сторін заявлено в судових дебатах.

У справі була проведена судова будівельно-технічна експертиза. Згідно ухвали суду від 10.03.2021року, оплата такої експертизи покладено на ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.8. ст. 141 ЦПК України. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В матеріалах справи наявний лист (арк.33 Т.1) з якого вбачається, що такий рахунок був надісланий ОСОБА_4 . Однак сторона у справі, ОСОБА_4 , доказів оплати та самого рахунку суду не подавала, і такі докази на момент прийняття рішення у справі відсутні.

Згідно ч.1 та п.3 ч.2 статті 141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких умов, з ОСОБА_4 підлягає стягненню 1001,73грн. судового збору в користь ОСОБА_3 , а з ОСОБА_3 відповідно 840,80 грн. судового збору в корить ОСОБА_4 .

Відповідно судовий збір в розмірі 992,40 грн. відносно позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, залишається за ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,81,89,259,263,265,268, ЦПК України, суд,-

ухвалив:

позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Золочівська міська рада Золочівського району Львівської області про виділ в натурі частки з нерухомого майна, що є у спільній частковій власності - задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_3 в окреме будинковолодіння частку нерухомого майна будинку АДРЕСА_1 , а саме в житловому будинку А-1 площею 76,1 м2 : тамбур ІV площею 9,6м2 , житлова кімната 1-3 площею 13,6м2 , житлова кімната 13,5м2, веранда а-2 площею 32,7 м2 ,веранди а-3 площею 11,8 м2, підвалу пд.(І,ІІ) площею 5,1 та 9,4м2, сарай Б-1 площею 4м2, літньої кухні В-1 площею 23,1м2, сарай Г-1 площею 19,0м2, гараж Д-1 площею 22,4 м2 , дворові споруди 1-3.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Золочівська міська рада Золочівського району Львівської області про виділ в натурі частки з нерухомого майна, що є у спільній частковій власності відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку та господарських будівель в натурі між співвласниками - задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_4 в окреме будинковолодіння частку нерухомого майна будинку АДРЕСА_1 , а саме в житловому будинку А-1 площею 76,1 м2 : кухня 1-1 площею 10,9м2 , житлова кімната 1-2 площею 17,4м2 , підвал - ІІІ площею 8,1м2 .

ОСОБА_4 зробити отвір в міжповерховому перекритті над приміщенням підвалу «ІІІ», після отримання всіх необхідних дозвільних документів на такі роботи.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку та господарських будівель в натурі між співвласниками відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 53 470,66 грн. грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки.

Стягнути ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 1001,73 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 840,80 грн. судового збору.

Витрати за проведення будівельно-технічної експертизи залишити за ОСОБА_4 .

Витрати судового збору відносно вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину залишити за ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.08.2024.

Суддя В. М. Сивак