ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1394/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №695/1271/19 Категорія: 304090000 Середа Л.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
судді секретарСіренко Ю.В., Гончар Н.І. Любченко Т.М.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача адвоката Прокіпчук О.Б. на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14.06.2024 (повний текст складено 24.06.2024, суддя в суді першої інстанції Середа Л.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Золотоніського районного нотаріального округу Шипович Яна Іванівна, ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон», про захист прав споживача, визнання права власності на вклад в порядку спадкування, стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

у вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив, з урахуванням подальших уточнень, визнати за ним право в порядку спадкування за законом на вклад в АТ КБ «Приватбанк» за договором банківського вкладу SAMDNFF28, розірвати вказаний договір банківського вкладу та стягнути з відповідача на свою користь основний борг в сумі 5580,61 грн., інфляційні втрати 12 799,08 грн. та 3% річних 1454,48 грн.

Зазначає, що він є спадкоємцем після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 свого батька ОСОБА_2 , який проживав до дня своєї смерті в м. Севастополь АРК. За життя спадкодавець ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» уклали договір банківського вкладу, на якому були розміщені грошові кошти, що йому належали. Після смерті свого батька позивач спадщину прийняв та 15.01.2016 приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Шипович Я.І. на підставі заяви позивача заведена спадкова справа. Однак належним чином оформити свої спадкові права на грошові вклади позивач немає можливості, оскільки, за повідомленням банку, через події в країні банк не здійснює свою діяльність в АРК, тому відмовляється надавати інформацію про вклади спадкодавця. Так неможливо встановити склад спадкового майна, адже на запит нотаріуса про наявність у банку грошових внесків, відповідач відмовився надавати інформацію, у зв`язку з чим нотаріусом 23.04.2020 винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

За повідомленням банку, у зв`язку з анексією АРК і зупиненням діяльності банку на цій території до положень Умов та правил надання банківських послуг внесені зміни про порядок взаємодії за договорами клієнта з банком щодо зобов`язання банку виплатити кошти за договорами банківських вкладів, згідно яких подальша взаємодія клієнта з банком здійснюється із ТОВ «ФК «Фінілон».

Відповідач не визнає факт укладення з померлим ОСОБА_2 депозитного договору та вказує, що інформація щодо наявності таких договорів відсутня, однак надає, зокрема, додаток до договору про переведення боргу від 17.11.2014 зі змісту якого вбачається, що між відповідачем та спадкодавцем ОСОБА_2 укладався договір депозиту SAMDNFF28, який був переведений ТОВ «ФК «Фінілон». ОСОБА_2 не міг надати своєї згоди на переведення боргу, оскільки помер ще в 2013 році, а незгода з переводенням боргу мала бути подана в строк до 15.02.2015, отже договір про переведення боргу не може бути підставою для припинення правовідносин. Оскільки грошові кошти ОСОБА_2 чи його спадкоємцю вчасно повернуті не були, позивач вважає за необхідне застосувати норми ст. 625 ЦК України, та нарахувати на кошти, розмір яких вказаний у витягу з електронного додатку до вказаного договору про переведення коштів інфляційні збитки та 3% річних.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14.06.2024 позовні вимоги задоволено частково та ухвалено визнати за позивачем у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2 право власності на грошовий вклад в АТ КБ «Приватбанк» за договором банківського вкладу №SAMDNFF28, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк», а в задоволенні решти вимог відмовлено.

Суд вважав, що позивачем доведено отримання ним у власність у порядку спадкування після вкладника прав за договором банківського вкладу. Отже відповідні вимоги про визнання права власності у порядку спадкування слід задовольнити. Одночасно суд зауважив, що виплата вкладу спадкоємцю проводиться на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом, отже позивач має право на пред`явлення вимоги про сплату вкладу тільки після отримання зазначеного свідоцтва, що є підставою для відхилення вимог у справі про розірвання договору та стягнення коштів.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції в частині відхилених позовних вимог про розірвання договору банківського вкладу та стягнення заборгованості,позивач подав 24.07.2024 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати у вказаній частині та задовольнити відповідні позовні вимоги.

В обґрунтування вказано на те, що суд не врахував, що з дня смерті власника банківського вкладу спадкоємець-позивач отримав усі права вкладника, у тому числі, й права вимоги стягнення грошових коштів, що буде ефективним способом захисту прав позивача у цій справі постанови ВС від 09.12.2021 у справі №201/7316/16 та від 09.12.2021 у справі 461/7887/18. У зв`язку з невиконанням банком зобов`язань по сплаті коштів позивач має право нарахувати за ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та 3% річних.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Отже, враховуючи межі апеляційного оскарження за скаргою позивача, предметом апеляційного перегляду є рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про розірвання договору та стягнення коштів.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що згідно з даними свідоцтва про народження (серії НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Севастополь, що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим 06.12.2013 відділом ДРАЦС Гагарінського районного управління юстиції у м. Севастополі, серія НОМЕР_2 .

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.12.2015 ОСОБА_1 визначено додатковий строк тривалістю в один місяць для прийняття спадщини.

За повідомленням приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Шипович Я.І. за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_2 витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі №42686368.

Постановою від 23.04.2020 приватний нотаріус Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Шипович Я.І. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові внески, які знаходяться на зберіганні в АТ КБ «Приватбанк», після смерті батька ОСОБА_2 .. Із змісту вказаної постанови вбачається, що у приватного нотаріуса заведена спадкова справа №2-2016 за заявою сина спадкодавця ОСОБА_1 . На запит нотаріуса про наявність грошових коштів АТ КБ «Приватбанк» зазначили, що банк не здійснює свою діяльність на території АРК. Оскільки нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину перевіряє склад спадкового майна, для чого витребовуються відповідні документ, то в даному випадку склад спадкового майна залишається нез`ясованим, що і стало причиною відмови.

Із доданої до матеріалів справи копії договору про переведення боргу від 17.11.2014, укладення якого підтверджено письмовими поясненнями відповідача, які отримані судом 12.10.2021 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» укладений договір про переведення боргу, відповідно до змісту якого останній взяв на себе зобов`язання по виконанню обов`язків з виплати грошових кошті, які виникли на основі депозитних договорів і боргів банківського обслуговування.

Згідно з витягом з додатку №1 до вказаного договору про переведення боргу договір ОСОБА_2 за № SAMDNFF28, баланс на якому складає 5380,61 грн., переданий до ТОВ «ФК «Фінілон». Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 27.09.2021 грошові кошти ОСОБА_2 перераховані на рахунки ТОВ ФК «Фінілон».

Відповідно до письмових пояснень АТ КБ «Приватбанк» інші рахунки ОСОБА_2 , зокрема, електронні ощадні книжки є припиненими, а кошти по ним - виплачені через касу.

Враховуючи зазначені вище фактичні обставини, позивач просив суд визнати за ним у порядку спадкування право власності на банківський вклад, розірвати відповідний договір та стягнути на його користь кошти вкладу з нарахованими на них інфляційними втратами та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України.

При цьому права позивача на банківський вклад за договором №SAMDNFF28 підтверджено судом у даній справі рішенням від 14.06.2024 в частині, що не оскаржується в апеляційному порядку.

Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною 3 цієї ж статті до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Ураховуючи вказане вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд вважає, що позивачу належить право вимоги до банку щодо виплати суми банківського вкладу, оскільки судом у не оскаржуваній частині рішення в цій справі встановлено факт успадкування позивачем права власності на кошти банківського вкладу №SAMDNFF28.

Так видача свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку, про що помилково вказав суд першої інстанції, не є обов`язковою передумовою для стягнення сум зазначеної заборгованості судом, адже права на таке майно підтверджено матеріалами справи, як і те, що банківська установа у добровільному порядку власнику вклад не повернула.

Такі ж за змістом правові висновки наведено у постанові ВС від 14.12.2021 у справі №461/7887/18-ц.

При цьому доводи відповідача про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, з посиланням на те, що 17.11.2014 товариство уклало договір з ТОВ «ФК «Фінілон», відповідно до якого останнє стало боржником за спірними договорами банківських вкладів, є безпідставними, оскільки банк не довів, що такий договір було укладено зі згоди вкладника, що є його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України.

Аналогічний за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду

від 14.04.2021 у справі №757/61159/19-ц, від 22.09.2021 у справі №757/64382/17 та від 23.11.2021 у справі №334/2750/20.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак скаржник обґрунтовано зазначає про помилкове відхилення судом у даній справі його вимог про стягнення коштів.

Визначаючи суми інфляційних втрат та 3 % річних, апеляційний сум, перевіривши математичні розрахунки позивача за періоди нарахувань, які ним визначені з 18.11.2014 по 24.07.2023, вважає позовні вимоги в цій частині частково обґрунтованими. Інфляційні втрати, які мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача складають 12688,80 грн., а 3 % річних 1454,48 грн.

Надаючи оцінку позовним вимогам про розірвання договору, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У даній справі сторонами не надано доказів того, що договір банківського вкладу SAMDNFF28, укладений до дня смерті вкладника 05.12.2013 ОСОБА_2 (сторонам не відома точна дата укладення), на час вирішення спору у справі судом є чинним, а також те, що позивач у справі набув прав сторони вкладника у порядку, визначеному ст. ст. 516, 517 ЦК України, відтак заявляти вимоги про розірвання такого договору спадкоємець вкладника підстав не має, так як не довів заміну сторони у вказаному правочині , а питання про розірвання договору може ставити лише сторона такої угоди.

Отже суд першої інстанції обґрунтовано відхилив такі позовні вимоги у справі, що скаржником у поданій апеляційній скарзі не спростовано.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14.06.2024 у даній справі слід скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення коштів у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також в частині розподілу судових витрат та прийняти постанову про часткове задоволення зазначених позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 5580,61 грн., інфляційних втрат в сумі 12688,80 грн. та 3 % річних 1454,48 грн.

У решті рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14.06.2024 слід залишити без змін.

На підставі ст.141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частки позовних вимог з відповідача на користь держави за розгляд справи судом першої інстанції слід стягнути 1536,80 грн. судового збору та 1844,16 грн. судового збору за апеляційний перегляд справи (позивач при подачі позову судовий збір не сплачував).

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14.06.2024 у даній цивільній справі скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення коштів та питання про розподіл судових витрат.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 основний борг в сумі 5580,61 грн., інфляційні втрати в сумі 12688,80 грн. та 3 % річних в сумі 1454,48 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь державного бюджету 1536,80 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

У решті рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14.06.2024 у даній цивільній справі залишити без змін.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь державного бюджету 1844,16 грн. судового збору за апеляційний перегляд справи.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 06.08.2024.

Суддя-доповідач

Судді