Дата документу 06.08.2024 Справа № 336/2304/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/2304/24
Провадження №22-ц/807/1625/24
Головуючий в 1-й інстанції Петренко Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Полякова О.З., Трофимової Д.А.,
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кузьмінова Дмитра Валерійовича на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2024 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 03 липня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кузьмінов Дмитро Валерійович до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року до суду звернувся представник позивача адвокат Кузьмінов Д.В., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 з позовною заявою до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В позовній заяві представник позивача просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1505, вчинений 03.10.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., яким звернуто стягнення на нерухоме майно будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , і за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задоволено вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 342502,73 грн. Представник позивача, як на підставу для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, посилається на: порушення порядку вчинення виконавчого напису (не отримання вимоги, вчинення виконавчого напису за відсутності нотаріального посвідчення кредитного договору, порушення терміну стягнення), неправомірне нарахування відсотків та пені. Представник позивача зазначає, що задовольняючи вимоги АТ КБ «ПриватБанк» приватний нотаріус не дотримався вимог законодавства, не перевірив повноту поданих йому документів, зокрема доказів вручення позивачу вимоги, виписки по рахунку та/або детального розрахунку заборгованості, а так само не перевірив період за який здійснено нарахування боргу, у зв`язку з чим вирішив спір про право та задовольнив не безспірні вимоги банку, а тому вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не звернув уваги на наявність спірної заборгованості, у зв`язку з чим порушив вимоги закону.

РішеннямШевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2024 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кузьмінов Дмитро Валерійович, до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню -відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кузьмінова Дмитра Валерійовича подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що виконавчий напис нотаріуса вчинено на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчено, що є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Заборгованість визначена у виконавчому написі не є безспірною і нарахована більше ніж за 11 років. Не дивлячись зміну строку кредитування банком продовжувалась нарахування відсотків та пені, розмір яких зафіксовано у виконавчому написі нотаріуса.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 липня 2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № ZPN0GІ00001155.

Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу/або перерахування на рахунок зазначений в п. 7.1 договору, для купівлі будинку.

В порядку забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ZPN0GІ00001155 від 06 липня 2007 року між банком та ОСОБА_2 , іпотекодавцем, було укладено договір іпотеки ZPN0GК00001155, за умовами якого іпотекодавець надає в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею57,90 кв.м., житловою площею 25,70 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 1864 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , в забезпечення повного і своєчасного виконання зобов`язань за кредитним договором.

В п. 3 вказаного договору визначений порядок погашення заборгованості.

У пункті 16.7 договору іпотеки вказано, що іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмета іпотеки, а також на здійснення забезпечення іпотекою вимог.

Згідно з п. 18.13 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки в випадках, передбачених п.п. 16.7.1, 16.7.2, 16.9 договору, здійснюється відповідно до чинного законодавства України та цього договору. Якщо банк у випадку порушення заставодавцем умов кредитного договору набуває права звернення стягнення на предмет застави він може використати право у випадках: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10 %; або несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5 % суми кредиту; або іншого істотного порушення умов договору.

В п. 27 договору визначено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір іпотеки ZPN0GІ00001155 від 06 липня 2007 року посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В.

Відповідно до рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2018 року позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором в розмірі 105872,25 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову.

В мотивувальній частині рішення суду зазначено, що відповідач порушує вимоги кредитного договору, не виконує в обумовлені строки зобов`язання щодо сплати кредиту та відсотків. У зв`язку з чим станом на 01.12.2017 року виникла заборгованість відповідача за кредитним договором у розмірі 300339,09 грн., однак законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, тому заборгованість до стягнення становить 105872,25 грн., яка складається: з заборгованості за кредитом (тіло кредиту) 30872,25 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 75000,00 грн.

В рішенні суду відсутня відмітка про набрання законної сили.

В рішенні Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2018 року не йдеться про дострокове стягнення суми заборгованості за кредитним договором. За вказаним рішенням стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 01.12.2017 року, про що зазначено в мотивувальній частині.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. 03 жовтня 2018 року було вчинено виконавчий напис за № 1505 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. У виконавчому написі вказано, що заборгованість за кредитом становить 339002,73 грн.

Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

Державним виконавцем Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 1505 виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 16 липня 2021 року.

09 грудня 2021 року державним виконавцем на підставі заяви стягувача повернуто виконавчий документ, що підтверджується відповідною постановою від 09 грудня 2021 року.

21 листопада 2004 року ОСОБА_2 одружився з ОСОБА_3 , про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 02, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Після одруження прізвище чоловіка ОСОБА_4 , дружина ОСОБА_5 .

ОСОБА_1 дружина померлого ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, факт смерті останнього встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2022 року у справі № 336/1566/22, провадження № 2-о/336/86/2022.

Іпотекодавець ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) серії НОМЕР_2 від 19 квітня 2022 року.

ОСОБА_1 як спадкоємиця за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. На підставі поданої нею заяви заведено спадкову справу № 15 за 2022 рік, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надано доказів, які б вказували на те, що розмір заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням боргових зобов`язань боржником - її чоловіком ОСОБА_2 , не відповідає наданій кредитором заборгованості, не надано також доказів того, що заборгованість була погашена у тому чи іншому розмірі. Спадкодавець за життя не оскаржував виконавчий напис нотаріуса, який є предметом спору, не оскаржував дій банку щодо нарахування заборгованості, не повідомляв про повернення кредиту. Документи, на підставі яких вчинявся виконавчий напис в матеріалах справи відсутні, а тому точно встановити обставини вчинення оспореного виконавчого напису суд позбавлений можливості. Виконавчий напис не перебуває на примусовому виконанні. Відповідно до постанови державного виконавця від 09 грудня 2021 року виконавчий напис приватного нотаріуса повернуто стягувачу без виконання, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Спадкова справа відкрита за заявою позивача. Представником позивача не надано суду доказів, що у позивача існують перешкоди в оформленні спадщини, пов`язані з виконавчим написом нотаріуса щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Судом не встановлено, які саме права позивача порушені.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.

У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172».

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».

У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 204/4071/14 (провадження № 61-360св18) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження №14-278гс18).

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2018 року позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором в розмірі 105872,25 грн.

В мотивувальній частині рішення суду зазначено, що відповідач порушує вимоги кредитного договору, не виконує в обумовлені строки зобов`язання щодо сплати кредиту та відсотків. У зв`язку з чим станом на 01.12.2017 року виникла заборгованість відповідача за кредитним договором у розмірі 300339,09 грн., однак законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, тому заборгованість до стягнення становить 105872,25 грн., яка складається: з заборгованості за кредитом (тіло кредиту) 30872,25 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 75000,00 грн.

Згідно висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі №202/4494/16, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Звернувшись до суду з позовом Банк змінив строк кредитування за кредитним договором, у зв`язку із чим повинен був зупинити нарахування відсотків і пені по Кредитному договору.

Між тим, заборгованість за кредитним договором станом на 01.08.2018 року відповідно до виконавчого напису нотаріуса від 03.10.2018 року складає 339002,73 грн., що на 38663,64 грн. перевищує розмір заборгованості зафіксований рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2018 року станом на 01.12.2017 року 300339,09 грн. Що вказує на донарахування суми боргу за рахунок зокрема відсотків та пені.

Отже, станом на дату вчинення виконавчого напису позичальник, за зобов`язаннями якого було передано в іпотеку належне ОСОБА_2 майно, мав заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк», але не в тому розмірі, в якому вчинено виконавчий напис.

Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Вказані обставини свідчать про те, що заборгованість зафіксована на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса не можна вважати безспірною, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог позову.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кузьмінова Дмитра Валерійовича задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2024 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1505, вчинений 03.10.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, яким звернуто стягнення на нерухоме майно - будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , і за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задоволено вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 342502,73 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 1211,20 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1816,80 грн., а всього 3028,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 06 серпня 2024 року.

Судді: С. В. Кухар

О. З. Поляков

Д. А. Трофимова