Справа № 697/1529/24
№ пров. 2/697/644/2024
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

08 серпня 2024 року м. Канів

Суддя Канівського міськрайонного суду Черкаської області Скирда Б.К., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні в якій просила:

- визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нерухоме майно житлову двокімнатну квартиру загальною площею (кв.м.): 36,6, житлова площа (кв.м.): 25,4, матеріали стін цегла, розміщена на першому поверсі двоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнати право власності у спільному майні в розмірі 1/2 частки за кожним;

- виділити ОСОБА_1 1/2 частину житлової двокімнатної квартири загальною площею (кв.м.): 36,6, житлова площа (кв.м.): 25,4, матеріали стін цегла, розміщена на першому поверсі двоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вивчивши матеріали поданої позовної заяви, вважаю, що позовна заява не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства України, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами 1, 3 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Зміст прохальної частини позову свідчить про те, що предметом позову є три позовні вимоги: дві вимоги немайнового характеру визнання майна спільною сумісною власністю майна подружжя та виділення позивачці 1/2 частини спільної квартири, та одна вимоги майнового характеру про визнання права власності у спільному майні в розмірі 1/2 частки за кожним з подружжя.

Відповідно до приписів ст. 6 ч. 3 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового і немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», розмір ставки судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (тобто 1211,20 грн.).

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою, судовий збір складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (у 2024 році 1211,20 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (у 2024 році 15140,00 грн.).

Позивачем при зверненні до суду з позовною заявою було додано квитанцію № 6326-2511-8004-2018 на суму 1 211,20 грн., тобто за одну вимогу немайнового.

Таким чином, оскільки позовна заява ОСОБА_1 має дві вимоги немайнового характеру, а вона сплатила за одну вимогу немайнового характеру, то їй необхідно сплатити судовий збір ще за одну вимогу немайнового характеру в розмірі 1 211,20 грн. та надати оригінал квитанції до суду.

З приводу вимоги майнового характеру суд вказує про таке.

Відповідно до пунктів 2, 9, 10 частини 1 статті 176 ЦПК України, ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Визнання права власності у спільному майні в розмірі 1/2 частки за кожним з подружжя є вимогою майнового характеру, у зв`язку з чим, ціною такого позову має бути вартість майна, щодо якого заявлено вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, вартість квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 становить 180 000,00 грн..

Отже, ціна позову за такою вимогою майнового характеру становить 180 000,00 грн.

Між тим, позивач у позовній заяві ціною позову вказала суму 90 000,00 грн., тобто фактично проводила розрахунок ціни позову, виходячи з половини вартості майна, яке просила визнати право власності за кожним з подружжя.

На переконання суду, проведені позивачем обчислення є помилковими, оскільки об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної власності, а не частка у майні. Інакше кажучи, «частка у праві спільної власності» не є тотожним «частині речі».

Тобто предметом даного спору є не 1/2 частина квартири, а ціла квартира, яку позивач вважає спільним майном подружжя та просить визнати право власності за кожним з подружжя. У разі задоволення позовних вимог буде визнано право власності кожного з подружжя на нерухоме майно і виникне право спільної часткової власності на це майно із зазначенням часток кожного співвласника. Таким чином, спірним майном є ціла квартира, а не її половина, тому ціна позову має визначатись вартістю всього майна.

Отже, позивачем невірно розраховано суму судового збору, яка підлягає сплаті, а тому позивачу необхідно додати до справи документ, що підтверджує доплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Враховуючи вищевикладене, позивачу сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру щодо визнання права власності у спільному майні 1/2 частини квартири за кожним з подружжя у розмірі 1 800,00 грн. (180 000,00 грн. х 1 %), або надати докази звільнення від сплати судового збору.

Суд роз`яснює, що судовий збір повинен бути сплачений за реквізитами Канівського міськрайонного суду Черкаської області, а саме:

- отримувач коштів ГУК у Черкаській області/тг м.Канів/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37930566, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA 0023717, код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу *;101; __________, Судовий збір за позовом ___________, Канівський міськрайонний суд Черкаської області.

Окрім того, вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що відповідно до статті 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними.

При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються.

При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна.

Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Отже, якщо майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 19 травня 2021року у справі № 501/2148/17.

Відповідно частини п`ятої ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до п. 4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна.

Виділення в натурі частки нерухомого майна можливе в разі дотримання наступних умов: поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами; виділення в натурі частки об`єкта нерухомого майна, що є спільною власністю, можливе, якщо кожному співвласнику може бути виділено відокремлене приміщення з власним входом; наявність реєстрації земельної ділянки на якій розташований об`єкт нерухомого майна в Державному земельному кадастрі та реєстрації права власності на неї в установленому законом порядку.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (майно є неподільним), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Для визначення можливості виділення в натурі частки нерухомого майна необхідно звернутися до суб`єкта господарювання, який здійснює технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна, який пройшов професійну атестацію та отримав кваліфікаційний сертифікат для отримання висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки об`єкта нерухомого майна.

Відтак, суд роз`яснює, що з метою повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, зокрема для технічної можливості виділу частки з майна, учасники справи мають право подати до суду висновок експерта, складений на їхнє замовлення або заявити відповідне про це клопотання (ст. 106 ЦПК).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону, позовну заяву слід залишити без руху і надати позивачу строк до десяти днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків, а саме - сплатити судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. та 1 800,00 грн. та надати суду оригінали квитанції про його сплату.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 176, 185 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні залишити без руху.

Встановити позивачу десятиденний строк з дня отримання копії ухвали суду про залишення заяви без руху, для усунення недоліків.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачу.

У разі не усунення зазначених недоліків у встановлений строк позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Б. К. Скирда