ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/162/22 Номер провадження 22-ц/814/230/24Головуючий у 1-й інстанції Зуб Т.О. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Триголова В.М..

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 04 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Лохвицької міської ради Полтавської області, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Жук Тетяна Павлівна, про встановлення факту родинних відносин, факту прийняття спадщини, визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Лохвицької міської ради Полтавської області, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Жук Т.П., про встановлення факту родинних відносин, факту прийняття спадщини, визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування якого зазначила, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_4 батька позивача.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належну їй земельну ділянку загальною площею 5,07 гектарів, розташовану на території Безсалівської сільської ради. Згідно Довідки Виконавчого комітету Безсалівської сільської ради №420 від 30.12.2020 року спадкоємцем на все майно ОСОБА_3 є її син- ОСОБА_4 , як такий, що протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця розпорядився особистими речами померлої, а саме у березні 1999 року фактично прийняв спадщину, але юридично не оформив свої спадкові права. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті батька, відкрилася спадщина, зокрема і на вищевказану земельну ділянку, належну ОСОБА_3 ..

Позивач звернулася до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Жук Т.П. за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно - земельну ділянку загальною площею 5,07 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Безсалівської сільської ради, належну ОСОБА_3 , спадщину після смерті якої прийняв ОСОБА_4 , але не оформив спадкових прав.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 458/02-31 від 25.10.2021 року приватний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини після смерті батька позивачки ОСОБА_4 , пропуском строку для прийняття спадщини самим ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 , та у зв`язку з наявною розбіжністю в іменах « ОСОБА_5 » - « ОСОБА_6 », що вказані у документах, та відсутністю документа на земельну ділянку.

У зв`язку з вищенаведеним позивач просила суд: встановити факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; встановити факт, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняв спадщину після смерті матері- ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тривалістю у два місяця з дня набрання рішенням суду законної сили; визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на земельну ділянку загальною площею 5,07 гектарів в межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Безсалівської сільської ради, належну ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ПЛ № 049479 від 01.04.2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 147, спадщину після смерті якої ОСОБА_4 прийняв, але не оформив спадкових прав.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 04 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є матірю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не погодилася позивач та оскаржила його до апеляційного суду. Посилаючись на неповне з`ясування фактичних обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення районного суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_4 після своєї матері ОСОБА_3 , ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення зазначених позовних вимог.

Звертає увагу суду, на те, що місцевий суд дійшов помилкового висновку, про недоведеність факту вступу ОСОБА_4 в управління спадковим майном, тобто прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_3 .. Вважає, що позивачем суду надано належні та допустимі докази на підтвердження вказаного факту.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8 ) є донькою ОСОБА_4 , згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 виданого 08.09.2021 року повторно. (а.с. 15).

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 17).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 22.12.2020 року щодо актового запису №14 від 16.03.1942 року, у графі «відомості про дитину» зазначено: « ОСОБА_9 », дата народження- ІНФОРМАЦІЯ_4 , у графі «відомості про батька»- ОСОБА_10 , у графі «відомості про матір»- ОСОБА_11 .

Місцевим судом встановлено, що згідно Етимологічного словнику української мови одним з похідних варіантів імені « ОСОБА_5 » є « ОСОБА_12 », у простонародді- « ОСОБА_6 ». Отже, за таких обставин, суд вважав доведеним факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_4 .

Вирішуючи позовні вимоги щодо встановлення факту прийняття ОСОБА_4 , спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , яка складається з земельної ділянки загальною площею 5,07 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Безсалівської сільської ради, належну ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ПЛ № 049479 від 01.04.2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 147, суд встановив наступні обставини.

На думку позивача, ОСОБА_4 є таким, що прийняв спадщину після смерті його матері ОСОБА_3 , оскільки протягом шести місяців розпорядився особистими речами померлої, а саме: у березні 1999 року фактично прийняв спадщину, але право власності в порядку спадкування не оформив.

Згідно довідки Виконавчого комітету Безсалівської сільської ради №420 від 30.12.2020 року, ОСОБА_11 з 1911 року по день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проживала одна, та була зареєстрована в с. Вишеньки Лохвицького району, Полтавської області. Заповіт від імені останньої виконавчим комітетом не посвідчувався. Спадкоємцем на все майно померлої є її син ОСОБА_4 , який протягом шести місяців розпорядився особистими речами померлої, але юридично свої права не оформив (а.с. 14).

Згідно довідки Виконавчого комітету Лохвицької міської ради Полтавської області № 753 від 14.05.2020 року ОСОБА_4 по день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 50).

В судовому засіданні районного суду встановлено, що після смерті ОСОБА_3 у встановлений законом строк з відповідними заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася.

Встановивши вказані обставини, суд, керуючись нормами Цивільного кодексу УРСР 1963 року, дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_4 , як спадкоємець першої черги, здійснив дії на виконання вимог ст. 549 ЦК УРСР, а отже підстави для визнання його таким, що прийняв спадщину після своєї матері відсутні.

Щодо позовних вимог про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, місцевий суд дійшов висновку, що наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини не можуть бути визнані поважними, оскільки юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до статті 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК Української РСР).

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2020 року в справі № 348/618/15-ц (провадження № 61-9592св19) вказано, що «згідно з частинами першою, другою статті 549 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом статті 553 ЦК Української РСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). З урахуванням змісту статті 76 ЦПК України прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном може підтверджуватися будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (в редакції, чинній станом на час відкриття спадщини), доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього».

Такий висновок щодо належності та допустимості доказів вступу в управління чи володіння спадковим майном викладений у постановах Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 204/1611/17 (провадження № 61-3374св19), від 5 березня 2021 року у справі № 585/2993/17 (провадження № 61-14279св20), від 22 лютого 2023 року у справі № 678/1119/21 (провадження № 61-9090св22) та від 6 грудня 2023 року у справі № 144/1842/21 (провадження № 61-8262св23).

У постанові Верховного Суду від 3 березня 2021 року у справі № 747/467/18 (провадження № 61-6910св19) зазначено, що: «… під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, необхідно розуміти різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо».

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Як вірно встановлено місцевим судом, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, в розумінні ст. 549 ЦК Української РСР, на підтвердження здійснення ОСОБА_4 дій, що свідчать про прийняття спадщини, яка складається з земельної ділянки загальною площею 5,07 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Безсалівської сільської ради, після матері ОСОБА_3 .

Отже, висновок місцевого суду про відмову у задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_4 після матері ОСОБА_3 є вірним.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 року року у справі № 686/5757/23.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що районний суд дійшов вірного висновку про неповажність, наведених ОСОБА_1 , причин пропуску строку на прийняття спадщини.

Наведені в апеляційній скарзі, доводи є тотожними позиції позивача, висловленій у суді першої інстанції, які були предметом дослідження судом першої інстанції, та їм була надана відповідна правова оцінка.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову. Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367,374ч. 1 п. 1,375,381,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 04 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ю. В. Дряниця

Судді : Л. І. Пилипчук

В.М. Триголов