Справа № 203/76/22
Провадження № 2/0203/68/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2024 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Потаповій В.С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради про встановлення факту проживання в квартирі, визнання таким, що набув право користування жилим приміщенням; за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 про виселення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Дніпровської міської ради, в якому посилався на те, що на початку 2012 року оселився у квартирі АДРЕСА_1 в якості члена сім`ї та 14.03.2014 року був зареєстрований за цією адресою. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08.06.2016 року було змінено умови договору житлового найму на квартиру та його було визнано наймачем за раніше укладеним договором найму. На підставі вказаного рішення суду виконавчий комітетом Центральної районної у м.Дніпрі ради 20.01.2017 року було прийнято рішення №16 про переоформлення на його ім`я особового рахунку квартири. 08.08.2019 року він досяг пенсійного віку. В зв`язку із великими чергами в Управлінні пенсійного фонду, а також в зв`язку із тим, що він багато років працював у смт.Покровське, він вирішив оформити пенсію в Покровському районі, де це було зробити значно легше. У відділенні Покровського пенсійного фонду йому роз`яснили, що для оформлення пенсії у них необхідно знятись з реєстрації місця постійного проживання в м.Дніпрі та зареєструватись в смт.Покровське. Для цього він знявся з реєстрації у м.Дніпрі та зареєструвався у будинку свого сина по АДРЕСА_2 . Після реєстрації в смт.Покровське він туди ніколи не переїжджав, а продовжував проживати у своїй квартирі. 01.10.2019 року він оформив пенсію. Коли в 2021 році він звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур для отримання довідки про склад сім`ї для подальшої приватизації квартири, йому повідомили, що добровільно поновити реєстрацію проживання в квартирі не має можливості та рекомендовано звернутись до суду. На протязі всього часу проживання в квартирі він працює в різних установах м.Дніпра. Після зняття з реєстраційного обліку в квартирі нікуди не виїздив, продовжував користуватись квартирою, проживаючи в ній, сплачуючи квартирну плату, комунальні послуги. В квартирі знаходиться все його майно. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд встановити факт його проживання в квартирі АДРЕСА_1 з часу зняття з реєстраційного обліку в квартирі в 2019 році по теперішній час, а також поновити його право користування зазначеною квартирою шляхом визнання його таким, що набув право користування останньою.

У відзиві на позов представник Дніпровської міської ради просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі, посилаючись на те, що останній вселився до квартири та займає останню протиправно, за відсутності ордеру. Також зазначив, що скільки позивач знявся з реєстрації в квартирі та зареєстрований в іншому місці, він не є особою, яка потребує житла та права користування квартирою.

У відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_3 зазначив, що ордер видається на вільне житлове приміщення. На момент його вселення в квартиру вона не була вільною, оскільки в ній проживав та був зареєстрований його далекий родич ОСОБА_4 , з яким вони проживали однією сім?єю, вели спільне господарство. Він був зареєстрований в квартирі та постійно проживав. В рішенні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08.06.2016 року було зазначено, що з питання вселення ОСОБА_3 до квартири були дотримані вимоги ст.65 ЖК України. На підставі цього рішення він був визнаний наймачем за раніше укладеним договором найму. Вказане свідчить про законність його вселення та проживання в квартирі. Після зняття з реєстрації він ніколи не переселявся та продовжував постійно проживати в квартирі.

В подальшому Дніпровською міською радою було подано позов до ОСОБА_3 , в якому поставлено питання про виселення останнього з квартири АДРЕСА_1 . В обгрунтування позовних вимог посилались на те, що відповідно до листа КП «ДМБТІ» ДМР від 17.06.2022 року №4212, житловий будинок АДРЕСА_3 зареєстрований за місцевою радою на підставі рішення виконкому від 16.07.1993 року №1261. В матеріалах інвентаризаційної справи відсутні відомості щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_4 у цьому будинку. Також відсутні відомості щодо передачі квартири у власність в порядку приватизації. Відповідно до листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 01.02.2022 року №6/5-214 зареєстровані особи в квартирі станом на 27.01.2022 року відсутні. Актом від 19.10.2021 року мешканці будинку підтвердили, що ОСОБА_3 проживає в квартирі, тобто без реєстрації. Отже, квартира самовільно зайнята останнім без наявності будь-яких документів, у т.ч. ордеру. Останній має у власності інше житло, а тому не потребує надання йому іншого житлового приміщення.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 12.01.2022 року було відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_3 та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07.09.2022 року було відкрито провадження по справі за позовом Дніпровської міської ради та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25.10.2022 року було відмовлено в задоволенні клопотання представника Дніпровської міської ради про зупинення провадження по справі, задоволено клопотання представника ОСОБА_3 та об`єднано в одне провадження цивільні справи за позовом останнього та позовом Дніпровської міської ради.

Протокольною ухвалою суду від 30.03.2023 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав пред`явлений останнім позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, наведених у заявах по суті справи. В задоволенні позову Дніпровської міської ради просив відмовити.

Представник Дніпровської міської ради в судовому засіданні підтримав пред`явлений міською радою позов та просив задовольнити позовні вимоги і відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 з наведених у заявах по суті справи підстав.

Заслухавши представників сторін, перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ст.15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік фактів, що мають юридичне значення та можуть бути встановлені судом, визначений ч.1 ст.315 ЦПК України.

При цьому, ч.2 ст.315 ЦПК України також передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За наявності спору про право, питання про встановлення відповідних юридичних фактів має вирішуватись в порядку позовного провадження (ч.6 ст.294 ЦПК України).

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

Відповідно до термінів, наведених в ст.3 вказаного вище Закону:

-вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати;

-місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги;

-місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Згідно ч.ч.1,6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Статтею 9 ЖК України передбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Відповідно до ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Статтею 62 ЖК України передбачено, що до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також норми Цивільного кодексу України..

Згідно ч.1 ст.63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Статтею 64 ЖК України встановлено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до ст.65 ЖК України та ст.817 ЦК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно ст.824 ЦК України на вимогу наймача та інших осіб, які постійно проживають разом з ним, та за згодою наймодавця наймач у договорі найму житла може бути замінений однією з повнолітніх осіб, яка постійно проживає разом з наймачем.

У разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах.

Частинами 4,5 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08.06.2016 року у цивільній справі №203/1086/16-ц, яке набрало законної сили, було задоволено позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до КП «Житлове господарство Кіровського району» ДМР, третя особа - Кіровська районна у м.Дніпропетровську рада, про зміну договору житлового найму.

Вказаним рішенням визнано ОСОБА_3 наймачем квартири АДРЕСА_1 за раніше укладеним договором найму замість попереднього наймача ОСОБА_4 , а також зобов`язано КП «Житлове господарство Кіровського району» ДМР переоформити особистий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_4 , на ім`я ОСОБА_3 .

Відповідно до вказаного рішення судом було встановлено, що ОСОБА_4 на підставі рішення Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради від 19.02.2008 року №40 є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 . На даний час місце проживання позивачів зареєстровано за зазначеною адресою, квартира належить місцевій раді та позивачі займають однокімнатну квартиру площею 16,1 кв.м на 1-му поверсі одноповерхового будинку. Разом з тим, з питання вселення ОСОБА_3 до зазначеної квартири були дотримані вимоги ст.65 ЖК України.

Задовольняючи позов суд також врахував, що ОСОБА_3 в силу постійного проживання із наймачем та ведення з ним спільного господарства законом віднесений до членів сім`ї наймача ОСОБА_4 , який згоден на визнання ОСОБА_3 за укладеним ним раніше договором найму.

На підставі вказаного рішення суду виконавчим комітетом Центральної районної у м.Дніпрі ради 20.01.2017 року було прийнято рішення №16 про переоформлення особистого рахунку квартири АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 . Склад сім`ї: ОСОБА_3 - головний квартиронаймач, ОСОБА_4 .

Згідно довідки Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , з 14.03.2014 року по 19.06.2019 року.

Як зазначив позивач, 19.06.2019 року він знявся з реєстрації в квартирі та зареєструвався у свого сина по АДРЕСА_2 , з метою оформлення пенсії в органах пенсійного фонду в Покровському районі, де він колись працював та де таке оформлення займає менше часу. При цьому, з квартири за адресою: АДРЕСА_5 , він не виселявся, продовжуючи в ній безперервно мешкати після 19.06.2019 року по теперішній час.

Згідно довідки ТОВ «Автопромінь» від 14.05.2021 року вбачається, що ОСОБА_3 працює на посаді водія у вказаному підприємстві, що розташоване в м.Дніпрі з 12.07.2018 року по теперішній час.

Актом про постійне проживання в квартирі від 19.10.2021 року, складеного та підписаного мешканцями квартири АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , зафіксовано, що ОСОБА_3 постійно проживає в квартирі АДРЕСА_4 у цьому будинку з початку 2012 року та з квартири нікуди не виїжджав. Все його майно знаходиться в квартирі.

Відповідно до квитанцій АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що ОСОБА_3 в період березня 2019 року по грудень 2021 року періодично оплачував послуги з електропостачання та розподіл природнього газу за адресою: АДРЕСА_5 .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили факт постійного та безперервного проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_5 з 2012 року по теперішній час.

Суд враховуючи, що досліджені судом письмові докази та покази свідків не протирічать один одному, узгоджуються між собою та об`єктивно підтверджують факт постійного та безперервного проживання позивача ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_5 .

Доводи Дніпровської міської ради щодо незаконного вселення ОСОБА_3 до квартири за відсутності ордеру, а також відсутність реєстрації в квартирі, суд вважає безпідставними.

Так, згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснено, що п ри розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Аналогічні висновки наведені в постанові Верховного Суду від 09.03.2021 року у справі №565/1499/19, провадження № 61-12433св20, в якій зазначено, що: «Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмові згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному житловому приміщенні, було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача приміщення, або ж дня відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду».

Таким чином, наявність або відсутність реєстрації позивача за адресою спірної квартири сама по собі не може бути підставою для визнання права користування квартирою або відмови в цьому, свідчити про незаконність вселення та проживання.

Відповідно до ч.2 ст.58 ЖК України ордер може бути видано лише на вільне житлове приміщення.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_3 вселився до спірної квартири за згоди первісного основного наймача ОСОБА_4 , проживаючи з останнім однією сім?єю, ведучи з ним спільне господарство, будучі в подальшому зареєстрованим в квартирі.

Тобто, у відповідності до наведених вище положень ст.ст.64,65 ЖК України та ст.817 ЦК України, позивач вселився до квартири у законний спосіб та набув право користування цим житлом.

Відповідно до рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08.06.2016 року у цивільній справі №203/1086/16-ц та рішення виконавчого комітету Центральної районної у м.Дніпрі ради від 20.01.2017 року №16 ОСОБА_3 є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 та на його ім`я переоформлено особистий рахунок.

Також судом встановлено, що знявшись з реєстрації позивач фактично вказане житло не залишав, продовжуючи в ньому постійно, безперервно мешкати та утримуючи останнє, оплачуючи комунальні послуги, а тому внаслідок зняття з реєстрації не втратив право користування цим житлом.

Відсутність підтвердженого факту проживання в квартирі після зняття з реєстрації 19.06.2019 року позбавляє позивача можливості поновити реєстрацію в квартирі та реалізувати подальші права щодо приватизації останньої.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_3 в частині встановлення факту його проживання в квартирі АДРЕСА_1 з 19.06.2019 року по теперішній час, а також відмови в задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 про виселення останнього за безпідставністю цих вимог.

Також слід відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині поновлення його право користування квартирою шляхом визнання його таким, що набув право користування останньою, оскільки таке право фактично було підтверджено ще рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08.06.2016 року у цивільній справі №203/1086/16-ц, переоформленням в подальшому на його ім`я особистим рахунком згідно рішення виконавчого комітету Центральної районної у м.Дніпрі ради від 20.01.2017 року №16 та не було втрачено внаслідок зняття з реєстрації.

Відповідно до ст.141 ЦПК України та враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради, понесені останньою по справі судові витрати по сплаті судового збору покладаються на останню.

Крім того, з Дніпровської міської ради на користь позивача ОСОБА_3 слід стягнути понесені витрати по сплаті судового збору за задоволену вимогу немайнового характеру в розмірі 992 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст.9,58,61-65 ЖК України, ст.ст.15,29,817,824 ЦК України, ст.ст.4,5,10-13,76-81,141, 211,223,258,259,263-268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 про виселення -відмовити.

Позов ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради про встановлення факту проживання в квартирі, визнання таким, що набув право користування жилим приміщенням - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в квартирі АДРЕСА_1 з 19 червня 2019 року по теперішній час.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Дніпровської міської ради (49000, м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницьког, буд.75, ) на користь держави судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Понесені Дніпровською міською радою судові витрати - покласти на останню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 09 серпня 2024 року.

Суддя С.Ю.Казак