ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року

м. Київ

справа № 308/12525/22

провадження № 61-861св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

суб'єкт оскарження - заступник начальника Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ),

заінтересована особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 вересня 2023 року в складі судді Дегтяренко К. С. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року в складі колегії суддів: Куштана Б. П., Мацунича М. В., Фашикош Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог скарги

У вересні 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду зі скаргою, в якій просили зобов'язати заступника начальника Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі - заступник начальника Ужгородського МВ ДВС) передати на реалізацію будинок АДРЕСА_1 без отримання попередньої згоди органу опіки та піклування.

Скарга мотивована тим, що в ході виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа № 308/2160/17 про стягнення зі ОСОБА_3 боргу, виданого 11 лютого 2020 року, з`ясовано, що ОСОБА_3 належить на праві власності будинок АДРЕСА_1 площею 47 кв. м.

Станом на 25 березня 2020 року у цьому будинку були зареєстровані ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Станом на 12 лютого 2022 року у будинку на АДРЕСА_1 також зареєстрований ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4.

ОСОБА_3 зареєстрував місце проживання вказаних осіб у спірному будинку з метою унеможливлення виконання рішення суду про стягнення з нього боргу, однак державний виконавець безпідставно відмовив у передачі будинку АДРЕСА_1 на реалізацію з прилюдних торгів з огляду на реєстрацію у ньому неповнолітнього ОСОБА_7 .

Короткий змістсудових рішень у справі

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 вересня 2023 року, залишеною без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року, в задоволенні скарги відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що державний виконавець звертався до органу опіки та піклування з клопотанням про надання дозволу на реалізацію будинку АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований неповнолітній ОСОБА_7 , та Холмівською сільської радою Ужгородського району Закарпатської області йому було відмовлено у задоволенні цього клопотання.

Заявниками при подачі скарги не надано достатні докази на підтвердження наявності у малолітньої дитини іншого зареєстрованого у встановленому порядку житла, спірне житло не є іпотечним майно, тому відсутні підстави для задоволення скарги.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У січні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через представника ОСОБА_8 звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просили скасувати ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 вересня 2023 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 21 грудня та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

На обґрунтування касаційної скарги зазначали, що чинним законодавством не передбачено обмежень під час реалізації права власника на розпорядження майном в залежності від того, чи мають право на користування ним інші особи, зокрема малолітні, якщо власник не є їх батьком (матір'ю) або ж особою, яка їх замінює.

У спірному будинку зареєстрована не рідна дитина боржника, тому наявні підстави для задоволення вимог скарги.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

12 березня 2024 року справа № 308/12525/2 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На виконанні Ужгородського МВ ДВС перебуває зведене виконавче провадження № 68402895 про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 459 000,00 грн.

10 грудня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на все належне ОСОБА_3 майно.

З витягу з Державного земельного кадастру № НВ-020 від 07 травня 2020 року вбачається, що земельна ділянка, кадастровий номер :02:002:0141, розташована в АДРЕСА_1 , є приватною власністю і призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 .

Згідно довідки Холмківської сільської ради від 25 березня 2020 року № 172/02- 23 у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до довідки Холмківської сільської ради від 12 лютого 2022 року № 02-24/629/2 у спірному будинку зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4.

17 травня 2022 року державний виконавець звернувся до Холмківської територіальної громади з клопотання про надання дозволу на реалізацію будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрований неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4.

Листом Холмківської сільської ради від 24 травня 2022 року № 02-24/1365 державному виконавцю відмовлено у наданні дозволу на реалізацію спірного будинку, в якому зареєстрований неповнолітній ОСОБА_7 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України, статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження

і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Відповідно до частин першої, другої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, - також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям (стаття 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»).

Стаття 19 СК України регулює участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів. Частина шоста цієї статті СК України визначає співвідношення повноважень цього органу та суду, встановлюючи, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Виконавець у виконавчому провадженні відповідно до законодавства України подібними повноваженнями не наділений.

У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

На відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання державним виконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу державному виконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій державного виконавця та/або органу опіки та піклування. Зазначене стосується також і дій приватних виконавців.

Вимога про отримання дозволу від органу опіки та піклування на реалізацію майна, право власності на яке або право користування яким належить неповнолітній дитині, встановлена задля додаткового забезпечення захисту прав цієї дитини, зокрема передбачених статтями 17 та 18 Закону України «Про охорону дитинства», статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей».

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21).

Встановлено, що у спірному будинку зареєстрований ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4, та в матеріалах справи відсутні відомості про наявність у малолітньої дитини права власності чи користування іншим житловим приміщенням.

З урахуванням наведеного, врахувавши, що державний виконавець в установленому законом порядку звертався до органу опіки та піклування з клопотанням про надання дозволу на реалізацію спірної нерухомості й отримав відмову, а житловий будинок АДРЕСА_1 не є іпотечним майно, відтак неможлива його передача на реалізацію без дозволу органу опіки і піклування, суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги на дії державного виконавця.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, касаційний суд не встановив.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, зводяться до власного тлумачення норм права, необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 вересня 2023 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

СуддіА. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун

М. Ю. Тітов