Справа № 361/4434/21
Провадження № 2/361/199/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2024 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.

за участю секретарів ОСОБА_1 , ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

представника відповідача

ОСОБА_6 ОСОБА_7

представника відповідача

ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Лазарєва Валентина Павлівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів в якому просив визнати недійсним договір купівлі - продажу частини житлового будинку від 21 червня 2003 року укладений ним із ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Лазарєвою Валентиною Павлівною, зареєстрований в реєстрі за № 1804.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 22.12.1960 року віділом реєстрації актів цивільного стану Броварського бюро було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , актовий запис № 278.

Від спільного подружнього житя в них народились діти: ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Також з ними проживала ОСОБА_12 , донька ОСОБА_11 від першого шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 його дружина ОСОБА_11 померла.

За час шлюбу позивачем і його дружиною було нажите спільне майно, зокрема і житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 частину якого він успадкував, про що видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Внаслідок хронічного стресового стану через смерть дружини та сильні душевні хвилювання стан його здоров`я почав значно погіршуватись.

У 1999 році в нього було виявлено пухлину щитовидної залози та здійснено операцію з її видалення. Після операції позивачу призначено пожиттєво прийом лікарського препарату L-тироксин, побічною дією якого є:

- з боку серцево-судинної системи: серцева аритмія (миготлива аритмія, екстрасистолія), тахікардія, стенокардія, відчуття серцебиття, припливи;

- з боку нервової системи: головний біль, безсоння, відчуття тривоги, псевдотумор мозку, тремор;

- з боку травного тракту: блювання, діарея, зменшення маси тіла; з боку шкіри та кістково-м`язової системи: підвищена потовиділення, м`язова слабкість та судоми; до компонентів препарату можуть спостерігатися алергічні реакції на шкірі.

Також після прийому лікарських засобів стан його здоров`я погіршився. Через сильні головні болі, короткочасну втрату свідомості, безсоння, розбитість, швидке виснаження, аритмію, постійне почуття тривоги, він неодноразово звертався до медичних закладів. Вище зазначені симптоми не давали йому змоги усвідомлювати значення своїх дій та в свою чергу призвели до низького психо-емоційного стану.

Зокрема, в червні 2003 року, він звертався зі скаргами на свій стан здоров`я до невролога, ендокринолога та хірурга.

11 червня 2003 року в нього було діагностовано гіперплазію простати, нейрогенний сечовий міхур та астеноневротичний розлад.

У 2003 році позивач мав намір укласти договір довічного утримання з ОСОБА_6 , ОСОБА_13 та ОСОБА_5 .

В силу свого віку, стану здоров`я, відсутності знань та досвіду щодо порядку оформлення договору довічного утримання та відчуження нерухомого майна за ним позивач не мав можливості вирішувати організаційні питання необхідні для укладення вищезазначеного договору.

Тому, оскільки відповідачі є його дітьми та через його безумовну довіру до них вирішенням організаційних питань та оформленням договору займалися вони.

Підписуючи договір, він був цілком впевнений, що укладає договір довічного утримання з відповідачами, вважав, що у ньому передбачені всі ті умови, про які він із дітьми домовлялися, зазначені права та обов`язки сторін, текст договору він не читав, незважаючи на те, що формально в ньому про це вказано, бо його тодішній стан здоров`я не дозволяв йому адекватно сприймати подібну інформацію.

Після підписання оспорюваного договору позивач продовжував виконувати усі повноваження, як власник будинку, фактично проживав в ньому, сплачував комунальні послуги та відповідні податки, а відповідачі деякий час піклувалася про нього.

27.04.2017 року через перелом хребта йому було здійснено складну операцію, він потребував догляду та допомоги відповідачів.

10.12.2018 року позивачу було здійснено операцію по видаленню пухлини простати.

07.10.2020 року було здійснено операцію по видаленню катаракти.

Також, у 2020 році у нього було виявлено мегалобластну анемію (передраковий стан ).

Крім того, позивач має ряд хронічних захворювань, зокрема: анемію, захворювання почок 3 ступеню, хронічний пієлонефрит.

Однак, протягом останніх років, незважаючи на суттєве погіршення стану його здоров`я ОСОБА_8 не хотіла надавати йому допомогу, тому він вирішив прокунсультуватися у юристів щодо можливості розірвання договору довічного утримання з нею.

Відповідно до інформації отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо, що він не являється одноособовим власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 та що ймовірно частина житлового будинку перейшла до відповідачів за договором купівлі-продажу, який зареєстровано в реєстрі за № 1804, приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Лазарєвой В.П.

22.04.2021 р. позивачем було направлено до приватного нотаріуса Лазарєвой В.П. заяву з проханням надати копію договору.

12.05.2021 р. приватним нотаріусом надано копію договору купівлі-продажу з якого позивачу стало відомо, що: 21.06.2003 р. приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Лазарєвой В.П. було зареєстровано договір купівлі-продажу частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до якого позивач, ОСОБА_3 продав 2/5 частини будинку - ОСОБА_6 , 1/10 частину - ОСОБА_10 та 1/5 частину - ОСОБА_5 .

Відповідно до умов договору продаж житлового будинку вчинено за 28403 гривень, що еквівалентно 5255 дол. США на той час.

Слід зазначити, що жодних коштів від відповідачів за договором купівлі-продажу позивач не отримував та до квітня 2021 року вважав себе одноособовим власником житлового будинку.

Також, зазначена в договорі вартість частини житлового будинку не відповідала та не відповідає ринковій вартості.

Площа житлового будинку, частина якого була продана за оспорюваним договором становить 106,8 кв.м. Загалом за договором продано було 7/10 частини житлового будинку, що становить 74,7 кв.м.

Згідно статистичних даних, осередкована вартість спорудження житла в розрахунку на 1 кв.м. в Київській області, станом на 2003 рік становила 1456,00 грн. Тобто, реальна вартість будинку мала б складати більше 108850, 56 грн.

Оскільки, на момент укладення договору позивачу було 67 років і через стан свого здоров`я він потребував догляду і сторонньої допомоги, він уклав оспорюваний за предметом позову правочин, вважаючи його договором довічного утримання. Договір було укладено під впливом помилки, тому він має бути визнаний судом недійсним.

Таким чином підставою звернення до суду позивач зазначив, що укладення договору купівлі-продажу не відповідало внутрішній волі позивача, вказаний договір укладено під впливом помилки щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, а тому відповідно до

вимог чинного законодавства договір купівлі-продажу від 21.06.2003 р. зареєстрований

в реєстрі за № 1804 має бути визнаний судом недійсним.

11 червня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 01 жовтня 2021 року.

30 вересня 2021 року до суду надійшов відзив від ОСОБА_14 , в якому вона просила відмовити в задоволенні позову.

Посилалась на те, що в задоволенні позову в повному обсязі має бути відмовлено через його безпідставність, необґрунтованість, а також через те, що даний позов не підкріплений належними доказами і ґрунтується виключно на неправдивих твердженнях позивача, без належного врахування всіх суттєвих обставин, що мають значення для вирішення спору та бажанні отримати незаконну матеріальну вигоду.

Її батько ОСОБА_3 проживав і проживає у будинку по АДРЕСА_2 , так як йому належить частка будинку. До виходу на пенсію, ОСОБА_3 , працював на риболовецькому судні у м.Клайпеда в Литві. Приблизно у 2000 році батько з настанням пенсійного віку повернувся до України, додому. Маючи на теперішній час литовське громадянство і достойний розмір пенсії. Приблизно в 2002 році ОСОБА_3 , уклав шлюб з ОСОБА_15 , яка молодше його на 24 роки. В 2002 році його дружина ОСОБА_15 перейшла жити разом з ОСОБА_3 , до них в будинок, де почалися сварки та побутові конфлікти. Через надмірне вживання алкоголю, ОСОБА_15 підбурювала батька на вчинення постійних сварок.

До лікарів ОСОБА_3 , може і звертався, через те, що в силу свого віку мав і має вікові хвороби. Доказу про те, що останній потребував стороннього догляду ОСОБА_3 , суду не надав.

Життя стало неможливим, постійні чвари примусили їх звернутися до батька з проханням купівлі часток у будинку. Звертає увагу суду на те, що будинок АДРЕСА_2 належав їх мамі ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мама захворіла у 1992 році на онкохворобу. Весною 1993 року в Інституті онкології у м.Києві мамі провели операцію (видалили молочну залозу). Батько навіть не приїхав на поховання до мами, а тому твердження, що він тяжко переживав смерть мами є необгрунтованими.

ОСОБА_3 , лише приїхав у м. Бровари, коли вони його сповістили про критичний стан їх мами. Він приїхав і привіз додому нотаріуса, яка посвідчила заповіт, котрим мама, яка на той час втратила зір, заповідала все майно ОСОБА_3 .

Батько погодився на відчуження часток будинку АДРЕСА_2 .

Так, 21 червня 2003 року у приватного нотаріуса Лазарєвої В.П. був укладений договір купівлі-продажу частин будинку. За вказаним договором, ОСОБА_3 продав, а купили ОСОБА_6 -2/5 частини, ОСОБА_10 - 1/10 частини, ОСОБА_5 - 1/5 частину житлового будинку АДРЕСА_2 .

20 вересня 2003 року був укладений договір дарування між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , котрим ОСОБА_6 подарував ОСОБА_10 2/5 частини житлового будинку АДРЕСА_2 .

Цього ж дня, 20 вересня 2003 року ОСОБА_10 подарувала, а ОСОБА_5 прийняла в дар 1/10 частину житлового будинку АДРЕСА_2 .

В подальшому, 17 листопада 2003 року ОСОБА_10 подарувала ОСОБА_5 3/100 частини вказаного вище будинку.

На даний час за ОСОБА_3 зареєстровано - 3/10 частини будинку; за ОСОБА_5 - 33/100 частини будинку; за ОСОБА_10 - 37/100 частини будинку АДРЕСА_2 .

В 2006 році вона, ОСОБА_16 звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , треті особи: Державне комунальне підприємство ?Броварське міжміське бюро технічної інвентаризації?, приватний нотарус Броварського міського нотаріального округу Лазарєва Валенитина Павлівна, ОСОБА_5 про визнання права власності на 41/100 частин будинку АДРЕСА_2 . Позовна заява була зареєстрована 15 листопада 2006 року.

В квітні місяці 2005 року позивач, ОСОБА_3 звертався до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до Броварської міської ради, ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , третя особа: Броварський міський відділ земельних ресурсів про визнання незаконними рішень Броварської міської ради та недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки. Даний позов свідчить про те, що ще в 2005 році позивач знав і розумів , що згідно договору купівлі-продажу від 21 червня 2003 року він продав 2/5 частини будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_6 , 1/10 частини будинку - ОСОБА_10 , 1/5 частину будинку - ОСОБА_5 . До суду про визнання договору купівлі-продажу недійсним не звертався, тому твердження позивача про те, що він не знав не грунтується на доказах.

Окрім того на позовну заяву ОСОБА_10 про визнання права власності, ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом про зміну договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання недійсним окремих частин правочину. Позовна заява датована 01 липня 2007 року і підписана власноручно ОСОБА_3 .

Твердження позивача, що до квітня 2021 року він вважав себе одноособовим власником не є правдивими. Позивач навмисно вводить суд в оману.

Так, позивач разом із відповідачем ОСОБА_5 вже тривалий час не допускають її до свого помешкання. Разом домовившись ще й з її братом, ОСОБА_6 , який вже дуже багато років проживає в Литві, вони вирішили позбавити її власності.

Проблеми із сетрою, ОСОБА_5 почалися давно. У зв`язку з фінансовими труднощами, ОСОБА_14 була змушена виїхати за кордон на заробітки. Скориставшись її відсутністю, сестра вирішила відібрати у неї частину будинку по АДРЕСА_2 , мабуть сподіваючись на те, що до України ОСОБА_8 не повернеться. Замість того, щоб добудувати вихід зі своєї частини будинку, згідно домовленісті у нотаріуса, вона захватала всю частину будинку ОСОБА_14 .

В 2015 році ОСОБА_8 вийшла заміж і поїхала до Хорватії до чоловіка, плануючи згодом повернутись в свій дім з чоловіком.

Однак, вона розуміє, що ОСОБА_5 налаштувала батька звернутися до суду з позовом та те, що позовні вимоги зі сторони ОСОБА_5 будуть визнані в повному обсязі.

Слід вказати, що в провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення (№ 361/7965/21).

18 жовтня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач звернув увагу суду на те, що відповідач ОСОБА_8 у своєму відзиві намагається виставити його перед судом як нікчемного чоловіка та батька, викладаючи у процесуальному документі неправдиві відомості, які заздалегідь направлені на те, щоб сформувати у суду негативне ставлення до позивача як до людини.

24 жовтня 1994 року дружина позивача, ОСОБА_11 , померла від хвороби. Позивач в той час був у морі, йому надійшла телеграма. Він терміново надіслав дітям 400 доларів на поховання матері, але сам не встиг приїхати, щоб провести її в останню путь.

У 2000 році позивач досяг пенсійного віку та вийшов на пенсію. Пенсійне забезпечення, яке він отримував, він роздавав своїм дітям, які потребували грошей, і відповідачці зокрема. Його діти продовжували брати у нього гроші, за це він міг розраховувати на їх увагу до себе і спілкування.

Крім того, на той час позивач почав хворіти, пережив операцію по видаленню щитовидної залози, потребував догляду, контролю за його станом і своєчасним вживанням ліків та гормональних уколів.

Зважаючи на ставлення відповідача ОСОБА_8 до нього, вбачаючи, що увагу та догляд його дітей він може отримати лише даючи їм якісь матеріальні блага, він висловив синові ОСОБА_17 свої побоювання, що діти залишать його у похилому віці і хворого на самоті.

Вони дійшли згоди укласти договір довічного утримання, оскільки, як позивачу пояснив син, відповідач ОСОБА_6 , саме такий договір надаватиме йому якісь гарантії того, що його не покинуть одного вмирати у старості. Зважаючи на післяопераційний стан, він перебував у залежності від своїх дітей через стан здоров`я. Таким чином, ним було прийнято рішення укласти договір довічного утримання, про який йому розказав його син. Так, він планував розподілити свій будинок між тими дітьми, які залишилися в ньому проживати.

Як і чому його діти змінили своє рішення та вирішили оформити розподіл будинку між собою у спосіб укладення договору купівлі-продажу, а не договору довічного утримання, йому невідомо.

09.04.2004 року позивач одружився із ОСОБА_18 , яку привела до його будинку відповідач ОСОБА_8 . Проте, подружнє життя не склалося.

Щодо судової справи, на яку посилається відповідач ОСОБА_8 у своєму відзиві. З цього приводу зазначає, перебуваючи постійно під впливом медичних засобів, які йому було призначено пожиттєво у зв`язку із видаленням щитовидної затози, а також ліків, які йому необхідно було приймати від хвороби нирок, він не зважав на те, чим займаються його дорослі діти.

Нажаль, необізнаність позивача та юридична неграмотність поставила його у таке становище, коли він в повному обсязі залежав від своїх дітей і робив те, що вони йому наказували, не розуміючи по суті наслідків своїх дій.

З 2012 року відповідач ОСОБА_8 не проживала разом із позивачем у будинку, вийшла заміж за оголошенням за громадянина Хорватії .

У 2021 році його стан здоров`я значно погіршився, його діти припинили доглядати за ним та піклуватися про його здоров`я. Позивача це почало непокоїти, і він підняв питання, що відповідачі зобов`язані доглядати його відповідно до договору довічного утримання, як вони і домовлялися, адже своє зобов`язання він виконав - розподілив між ними свій будинок. Крім того із-за кордону повернулася відповідач ОСОБА_8 , повідомила, що збирається продати свою частину будинку.

Його донька ОСОБА_8 прийшла із невідомо особою до будинку, яка здійснила фотозйомку кімнат будинку, фасаду, майна, розташованого у кімнатах; намагалася інсценувати, ніби він не дозволяє їй проживати у належній їй частині будинку.

Наслідком такої поведінки відповідача стало подання позовної заяви про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення, на яку вона посилається у відзиві. З цього приводу зазначає, що у справі про усунення перешкод у користуванні майном предмет спору відсутній, оскільки він не проти, щоб донька проживала з ним.

Він наполягає на тому, що мало місце нерозуміння суті спірного правочину з його боку з підстав, описаних ним у даній відповіді на відзив.

28 грудня 2021 року до суду надійшли пояснення ОСОБА_5 .

Відповідач ОСОБА_5 зазначає, що ОСОБА_8 у відзиві надала недостовірну інформацію.

Відповідач ОСОБА_5 зазначила, що у 1992 році їх мати захворіла на онкохворобу. Батько все робив, щоб вилікувати її. Весною 1993 року батько відвіз мати у лікарню рака на ОСОБА_20 , де їй зробили складну операцію по видаленню онкологічной пухлини 4 стадії. Професор батьку сказав що вже пізно, пішли метастази. Восени 1993 року мати поїхала проводжати батька на роботу в Прибалтику.

Весною 1994 року батько прийшов з рейсу, приїхав додому і був поряд з мамою до 12 жовтня 1994 року. Відповідач зазначила, що ОСОБА_3 постійно був біля дружини, оплачував лікування, хіміотерапію, обстеження. ІНФОРМАЦІЯ_1 їх мати померла.

Після смерті мами, Неоніла поїхала у м.Севастополь із сім`єю на постійне проживання. З того часу вона зі своєю донькою ОСОБА_21 почали жити в будинку.

Відпоідач зазначила, що ОСОБА_8 постійно влаштовувавла скандали у будинку.

Також відвпоідач ОСОБА_5 зазначила, що батько постійно утримував фінансово їх із сестрою та онуків, оплачував всі рахунки по будинку. ОСОБА_22 та сестра ОСОБА_23 почали їздити в Прибалтику по черзі та зустрічати його з рейсу. Вони везли додому гроші, англійську техніку, продукти, та інші речі.

В 2000 році батько ОСОБА_3 , вийшов на пенсію після операції по видаленню щитовидної залози, але і далі продовжував утримувати ОСОБА_23 та допомагав матеріально

ОСОБА_24 2003 батько повідомив їй, що хоче оформити будинок на її брата ОСОБА_17 уклавши договір довічного утримання, тому вони із ОСОБА_8 також попросили виділити їм кімнати у будинку уклавши і з ними такий договір.

Відпвоідач зазначила, що до підписання договора, вона ОСОБА_6 , його дружина ОСОБА_25 , ОСОБА_8 зібралися за столом і вирішили оформити договір довічного утримання за їх обіцянку доглядати батька в старості. Вирішили, що ОСОБА_17 дістанеться частина будинку з комунікаціями, а ОСОБА_22 та ОСОБА_23 по кімнаті, а батько залишить собі свої кімнати.

Всім процесом по оформленню документів повинен був займатися ОСОБА_17 , але займалась оформленням ОСОБА_23

Батько повністю довірився їм і у справи не втручався. В свою чергу вона довірилась ОСОБА_23 , як старшій сестрі, так як постійно була зайнята дітьми.

Перед підписанням договору, ОСОБА_23 повідомила ОСОБА_22 , що буде оформлений договір куплі-продажу, але батьку про це не сказали.

Відповідач зазначила, що 21 червня 2003 року при підписанні договору вона ОСОБА_3 нічого не повідомила. Батько просто підписав договір такм де вказати, напевно розраховуючи, що підписує договір довічного утримання.

Відразу після підписання договору ОСОБА_8 змінила своє відношення до батька на негативний.

У 2004 році батько одружився вдруге на ОСОБА_26 . Вона проживала не далеко біля їх будинку, і коли приходила в їх будинок завжди вела себе виховано та спокійно.

У 2013 році ОСОБА_8 познайомилася в інтернеті з чоловіком з Хорватії, та поїхала на постійне проживання до нього.

У 2016 році свої речі з будинку вона вивезла для вселення квартирантів, а із ОСОБА_22 перестала спілкуватися.

На весні 2021 року ОСОБА_8 почала попереджати всіх рідних і знайомих що буде продавати частку будинку по дарчій, а її кімнати замурує, залишить її та її дітей без комунікацій, світла, води, тепла.

31 липня 2021 року ОСОБА_8 повернулась на Україну. 10 серпня 2021 року до будинок прийшла зі своїм адвокатом, так як не змогла продати свою частку у будинку, оскільки той під забороною.

Відповідач ОСОБА_5 наголосила на тому, що ОСОБА_8 , не купувала за гроші у батька приміщення, а батько вважав, що уклав договір довічного утримання.

10 січня 2022 року до суду надійшов відзив ОСОБА_6 , в якому він зазначив, що у його батька у 1999 році була виявлена пухлина щитовидної залози та він здійснив операцію по її видаленню. Однак від прийому ліків його стан здоров`я не покращувався, тому він хворіє і по даний час.

У 2003 році його батько вирішив укласти договір довічного утримання із своїми дітьми, а саме ним ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 . Укласти договір по догляду запропонував батьку він, але займалась питанням його оформлення його старша сестра ОСОБА_8 .

Оскільки організаційними питаннями з приводу укладення договору займалася ОСОБА_8 , тому був укладений договір купівлі-продажу будинку, який батько не читаючи підписав. Саме тому у прохальній частині позову, його батько, ОСОБА_3 , просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 21.06.2003 року укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 та ОСОБА_27 .

Відпвоідач ОСОБА_6 зазначив, що батько ОСОБА_3 , працював в Литві м. Клайпеда моряком з 1970 року по 2000 рік до виходу на пенсію. Всі роки він фінансово утримував їх із сестрами. Всі гроші, які батько заробляв, йшли на їх виховання, освіту та домашні потреби. Коли всі діти одружилися, також продовжував їм допомагати у всьому.

В 1993 році його мамі була зроблена операція по видаленню злоякісної пухлини та метастазів 4 стадії. В цей час поруч були всі діти, а саме ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , та їх батько ОСОБА_3 . Восени 1993 року мама поїхала в Литву зустрічати батька з рейсу. Відпочила деякий час в м.Клайпеді та приїхала додому з грошима та рибною продукцією.

Їхавши на роботу, батько ОСОБА_3 , завжди залишав маму на нього. Разом з мамою в будинку постійно проживали його бабуся ОСОБА_28 та старша сестра ОСОБА_29 зі своєю сім`єю і весь час мама була під їхнім доглядом.

Весною 1994 року батько ОСОБА_3 , приїхав з роботи і постійно був з мамою до 12 жовтня 1994 року. В цей час хвороба почала прогресувати. Батько ОСОБА_3 , відвіз маму в лікарню ?Раку? на АДРЕСА_3 . Пройшли курс лікування, обстеження, хіміотерапії. Фінансував мамине лікування тільки батько ОСОБА_3 , бо ні в кого з близьких такої суми грошей не було. ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_6 терміново надіслав батьку телеграму і він вислав 400 доларів на поховання. Після поховання ОСОБА_23 приїжджала в батьківський будинок та продовжувала деякий час влаштовувати скандали. Старша сестра ОСОБА_29 може підтвердити його слова, оскільки на той час проживала в будинку.

У 2000 році батькові зробили операцію по видаленню щитовидної залози. ОСОБА_6 та його товариш ОСОБА_30 були поруч біля нього. ОСОБА_6 зазначив, що для того щоб батьку було спокійніше та він мав підтримку в старості ОСОБА_6 запропонував йому укласти договір довічного утримання. Батько ОСОБА_3 , хотів переписати на нього весь будинок, але вже почали проживати в будинку одна ОСОБА_23 , син ОСОБА_31 проживав у бабусі в м.Києві, та ОСОБА_22 зі своєю сім`єю, чоловіком та 2 дітьми. І вони також попросили щоб батько відписав їм по кімнаті.

Документами займалася ОСОБА_23 , так як ОСОБА_6 був занятий роботою, а ОСОБА_22 дітьми. ОСОБА_23 проконсультувалась зі знайомими юристами, оповістила відповідача по телефону, що буде укладати договір купівлі-продажу. ОСОБА_23 розповідала, що так буде краще для всіх, та що вона буде доглядати за батьком довічно.

21.06.2003 року ОСОБА_6 приїхав до нотаріуса підписав договір. За договір купівлі-продажу розмови навіть не було. Ніхто грошима не розраховувався, мови за гроші навіть не було, а батько вважаючи це договором довічного утримання підписав навіть не читаючи, оскільки беззаперечно довіряв їм як своїм дітям. Так як грошей ніхто нікому не передавав, то батько навіть нічого не помітив. Після підписання ОСОБА_23 почала просити щоб ОСОБА_6 їй подарував свою частку. Він не планував проживати в батьківському будинку, тому вирішив подарувати свою частку будинку ОСОБА_23 про що далі дуже пошкодував.

ОСОБА_6 не знав як правильно вчинити по відношенню до своєї сім`ї, оскільки не хотів псувати відношення ні з батьком ні з сестрою. Відразу як він подарував свою частку будинку ОСОБА_23 , вона змінила своє відношення до батька ОСОБА_32 , відразу ж почала наводити наклеп та розповідати неправду про батька, також почала придумувати неправдиві історії, які виставляли батька з негативної сторони. ОСОБА_23 почала обманювати всіх рідних і знайомих про те, що вона купила пів будинку у батька.

В травні 2004 року його батько одружився вдруге. Восени ОСОБА_23 вигнала батька ОСОБА_3 з його ж будинку. Не давала йому спокійно проживати, замурувала двері в його кімнату. У батька не було іншого виходу з кімнати як тільки через вікно. Не сповістивши батька ОСОБА_33 залишила його без комунікацій, а саме води, світла, доступу до туалету та до кухні. В таких умовах він прожив до 2006 року. ОСОБА_6 бачив всю цю ситуацію, він жалкував, що батькові нічого не казав і не пояснював та карав себе, що так вчинив. Зрештою, він знайшов адвоката, який займався справами батька, у тому числі готував та подавав до суду всі необхідні документи.

У 2012 році ОСОБА_23 по оголошенню знайшла чоловіка в Хорватії. Вийшла за нього заміж, та попередила, що буде продавати частину будинку, бо їй потрібні гроші.

У відзиві ОСОБА_23 також пише про те, що її начебто не допускають жити в батьківському домі. Відповідач стверджує, що її слова цілковита не правда.

Підсумовуючи вище викладене, ОСОБА_6 зазначив, що він повністю визнає позовні вимоги свого батька ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 21.06.2003 року, який укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Броварського округу Лазарєвою Валентиною Павлівною, зареєстрований в реєстрі за № 1804.

23 лютого 2023 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали та просили задовольнити, пояснення надали аналогічно викладеним у позовній заяві та відповіда на відзив.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_8 проти задоволення позову заперечила та просила відмовити, пояснення надала аналогічно викладеним у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 позов визнала, проти його задоволення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник, будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не з`явились, представник відповідача подав до суду заяву, в якій позов визнав, проти його задоволення не заперечував.

Свідок ОСОБА_34 пояснила, що знає цю сім`ю більше 40 років, вони жили в будинку тещі, а свідок знімала в них квартиру, це було 1980-1988 роках. В ці роки ОСОБА_14 у будинку не проживала. ОСОБА_14 вимагала у матері ОСОБА_11 , щоб та перед смертю переписала будинок на неї. У 1994 році ОСОБА_11 померла. У домі залишились проживати ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 . У 2000 році ОСОБА_3 вийшов на пенсію, у 2003 році підписав договір довічного утримання. У 2005 році ОСОБА_3 одружився і в тому ж році він дізнався, що один із дітей переофрмив землю. У 2010 році ОСОБА_8 поїхала до Італії на 3 роки. В 2013 році вийшла в Італію заміж. А в 2021 році приїхала додому та сказала, що буде продавати будинок.

Свідок ОСОБА_38 пояснив, що з 2001 року одружений на ОСОБА_39 , але нічого не знає та не пам`ятає які були домовленості з приводу будинку між ОСОБА_3 та дітьми.

Свідок ОСОБА_40 пояснив, що знає ОСОБА_3 з 2000 року. У 2003 року свідок знає зі слів позивача, що він домовився з дітьми про договір довічного утримання і за це відчужив їм частини будинку. У 2005 році за умовами договору ОСОБА_3 треба було добудувати до своєї частини будинку окремий вхід.

Свідок ОСОБА_41 пояснила, що у 2003 році на початку літа до неї звернулась ОСОБА_42 , щоб позичити гроші, бо батько зібрався одружуватися, вона хотіла викупити частину будинку, свідок дала їй 5000 доларів, після того ОСОБА_37 зі своєю сестрою проживали там, вони все мірялись у кого більша половина у кого менша. ОСОБА_43 запропонувала купити Ларисі квартиру і ОСОБА_37 приїхала до свідка і сказала, що ОСОБА_44 пропонує купити їй квартиру і взяти на ОСОБА_45 кредит, свідок її відмовила, порадивши, щоб ОСОБА_36 або її чоловік взяли на себе кредит, але вони так не захотіли. Свідок повідомила, що ОСОБА_37 постійно працювала і в неї був один чоловік. В цій сім`ї завжди були сварки і недомовленості, декілька раз ОСОБА_17 звертався до неї, щоб позичити гроші, але свідок йому відмовила. ОСОБА_17 часто позичав гроші у ОСОБА_46 , бо у нього було конфісковано майно. Коли ОСОБА_37 виїхала з будинку, вона закрила свою кімнату, а по поверненню застала там проживаючою доньку своєї сестри ОСОБА_47 , а багато речей ОСОБА_46 були знищені через це були скандали. В основному спори були між ОСОБА_48 і ОСОБА_49 . ОСОБА_37 сказала, що пустить в свою кімнату квартирантів. Коли ОСОБА_37 перестала давати гроші ОСОБА_17 , з`явився цей позов. Коли батько брав гроші, він розумів за що він брав гроші, за все платила ОСОБА_37 у нотаріуса.

Свідок ОСОБА_50 пояснила, що вона є рідною тіткою ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 . Конфлікти в даній сім`ї почалися після хвороби матері ОСОБА_11 . ОСОБА_37 проживала тоді в Харькові, в неї була мала дитина, вона сиділа біля матері вдень, а доньки свідка вночі. Нона приїхала тоді, коли матір вже поховали, пояснила, що її не пустив чоловік, бо у мами був рак. І почалися сварки, ОСОБА_37 проживала на другому поверсі, але ОСОБА_36 її звідти вигнала, але потім сестри примирилися. Їх батько ОСОБА_3 не приїхав на поховання дружини. ОСОБА_37 завжди працювала, і не така як про неї говорять в сім`ї. Батько одружився на їх подрузі і хотів продати будинок, ОСОБА_37 заплатила йому кошти. Коли сестра свідка, дружина позивача помирала, вона не бачила, позивач привів нотаріуса і дружина підписала заповіт тільки на нього. Він захотів продати будинок, а дівчата не підписали. Тоді вони залишились проживати там, сварки між дівчатами були.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представників відповідачів, свідків, встановивши обставини у справі, виниклі правовідносини, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Судом встановлено, що 22.12.1960 року віділом реєстрації актів цивільного стану Броварського бюро було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , актовий запис № 278.

Сторонами не заперечувалось, що від спільного шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_11

народились діти: ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Згідно свідоцтва про право власності від 08 червня 1995 року виданого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Лазарєвою В.П. Фурамн успадкував від померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 дружини ОСОБА_11 частку в сумісному майні подружжя, а саме житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , що належав померлій ОСОБА_11 на підставі договору про виділення у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинкуна підставі особистої власності, посвідченого Броварською державною нотаріальною конторою 24 травня 1965 року за № 28, зареєстрованого в Переяслав-Хмельницькому бюро технічної інвентаризації від 20 травня 1974 року за № 3938.

08 червня 1995 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ромасенко Н.Ф. зареєстрованого в реєстрі за № 702, про те, що він є спадкоємцем визначеного у заповіті майна ОСОБА_11 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , що належав померлій ОСОБА_11 на підставі договору про виділення у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинкуна підставі особистої власності, посвідченого Броварською державною нотаріальною конторою 24 травня 1965 року за № 28, зареєстрованого в Переяслав-Хмельницькому бюро технічної інвентаризації від 20 травня 1974 року за № 3938.

Право власності на частину вказаного будинку зареєстровано за ОСОБА_3 у Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації 13 червня 1995 року.

21 червня 2003 р. між ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 укладений договір купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Лазарєвой В.П., зареєстрований в реєстрі за №1804.

Відповідно до цього договору ОСОБА_3 продав частину будинку без надвірних будівель за АДРЕСА_2 - ОСОБА_6 2/5 частини, 1/10 частину - ОСОБА_10 та 1/5 частину - ОСОБА_5 .

В п. 1 вказаного договору зазначено, що в конкретне користування ОСОБА_6 - переходять, приміщення позначені на плані цифрами: 1-1 тамбур корисною площею 5,3 кв.м., 1-2 - вітальня корисною площею 18,0 кв.м., 1-3 кухня корисною площею 8,7 кв.м., 1-4 санвузол корисною площею 5,5,кв.м., 1-9 сходова корисною площею 2,2 кв.м., 1- 10 житловою площею 27, 2 кв.м.

В конкретне користування ОСОБА_10 переходять приміщенння, позначені на плані цифрами: 1-11 житловою площею 23,1 кв.м.

В конкретне користування ОСОБА_5 переходятьприміщення, позначені на плані цифрами: 1-7 житловою площею 16,8 кв.м., 1-8 житловою площею 10,9 кв.м.

У п. 2 договору зазначено, що продаж житлового будинку вчинено за 28403 гривень, як іпокупці передали, а продавець прийняв готівкою під час оформлення цього договору.

Підписання цього договору будесвідчити про те, що розрахунки зха частину будинку здійсненні повністю та про відсутність претензій до покупців по оплаті з боку продавця.

Також у договорі зазначено, що правові наслідки укриття розміру дійсної продажної ціни відчужуваного майна покупцеві та продавцеві нотаріусом роз"яснено.

В п. 3 договору зазначено, що відповідно до відомостей, викладених у витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Броварським міжміським бюро технічної від 19 червня 2003 року за № 811892, вартість житлового будинку, частина якого відчужується, становить 28403 грн.

В п. 6 договору ствердужвалось сторонами про те, що цей договір укладається не про людське око, не приховує іншу угоду і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки.

Із матеріалів цивільної справи вбачається, що у 2006 році у провадженні Броварського міського суду перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про визнання права власності, а також зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про зміну договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання недійсним окремих частин правочинів. Зустрічний позов був поданий 01.07.2007 року.

Також, 08 квітня 2005 року ОСОБА_3 звертався до Броварського міськрайонного суду Київської області до Броварської міської ради, ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ОСОБА_51 , треті особи Броварський міський відділ земельних ресурсів про изнання незаконними рішень Броварської міської ради та недійсним державних актів на право власності на земельні ділянки.

15 травня 2007 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області у задоволенні позову ОСОБА_10 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про визнання права власності - відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_52 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про визнання права власності - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про зміну договору купівлі- продажу житлового будинку та визнання недійсними окремих частин правочинів задоволено у повному обсязі. Поновлено термін позовної давності. Внесено зміни в договір купівлі-продажу частини житлового будинку від 21.06.2003 р. за реєстровим номером 1804 в частині, що стосується конкретного користування, а саме: абзац четвертий пункту 1 договору викласти в такій редакції:

?В конкретне користування ОСОБА_6 переходять приміщення, означені на плані цифрами: 1-1 тамбур корисноюндощею 5,3 кв.м., 1-2 вітальня корисною площею 18,0 кв.м, 1-9 сходова корисною площею 2,2 кв.м, 1-10 жиловою площею 27,2 кв.м".

Пункт 1 договору доповнити абзацом сьомим такого змісту:

"В конкретному користуванні ОСОБА_3 залишаються приміщення, позначені на плані цифрами: 1-3 кухня корисною площею 8,7 кв. м., 1-4 санвузол корисною площею 5,5 кв.м., 1-5 кімната житловою площею 15,1 кв.м., 1-6 кімната житловою площею 13,7 кв.м."

Визнати недійсним останній абзац пункту 1 договору дарування від 20.09.2003р., укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Самко Н.Т. і зареєстрований за реєстровим № 2382.

Визнати недійсним останній абзац пункту 1 договору дарування від 20.09.2003р., укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Самко Н.Т., і зареєстрованим за реєстровим № 2385, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 .

Зобов`язати ОСОБА_10 звільнити займану нею кухню площею 8,7 кв.м., позначену на плані цифрами "1-3", та санвузол площею 5,5 кв.м, позначений на плані цифрами "1-4".

У вказаному рішенні зазначені підстави звернення із зустрічним позовом, ОСОБА_3 зазначив, а суд відповідно вказані обставини дослідив у судовому засіданні, а саме: "На початку 2005 року ОСОБА_3 вирішив оформити своє право на землю відповідно до частки у праві власності на будинок, але виявилось, що вся земля приватизована та взята в оренду ОСОБА_10 та ОСОБА_5 . З матеріалів Броварського міського відділу земельних ресурсів у березні 2005 року йому стало відомо, що 20 вересня 2003 року ОСОБА_6 подарував свої 2/5 частини будинку ОСОБА_10 , ОСОБА_10 в свою чергу подарувала ОСОБА_5 20.09.2003 р. 1/10 частину будинку, а 17 листопада 2003 р. - 3/100 частини будинку. В підсумку цих угод ОСОБА_10 стала власницею 37/100 частини будинку, а ОСОБА_5 33/100 частини будинку.

При цьому відповідачі за зустрічним позовом грубо порушили умови договору конкретного користування, визначені у договорі купівлі-продажу частини будинку від 21.06.2003 р. за реєстровим № 1804, вчинивши правочини щодо дарування конкретних приміщень будинку. ОСОБА_6 , маючи право власності 2/5 частини будинку, що складає площу 58,6 кв.м., порушивши умови конкретного користування, фактично подарував ОСОБА_10 окремі приміщення загальною площею 66,9 кв. м.

В свою чергу відповідач ОСОБА_10 , укладаючи 20.09.03 р. договір дарування належної їй на праві власності 1/10 частини будинку на користь ОСОБА_5 , в нотаріально посвідченому договорі дарування за реєстр: № 2385 вказала, що відчужується житлова кімната розміром 23,1 кв.м., зазначена плані як 1-11, в той час як згідно договору купівлі-продажу від 21.06.2003 року за реєстровим № 1804 ця кімната перебувала у ОСОБА_10 у користуванні, а її доля у праві власності дорівнювала 14,65 кв. м.

Про порушення своїх прав ОСОБА_3 дізнався у березні 2005 року, що підтверджується довіцдкою Броварського міського відділу земельних ресурсів від 24.03.2005 року у звязку із чим просив поновити термін позовної давності.

Вважає, що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_10 істотно порушили умови конкретного користування будинком, визначені в договорі купівлі-продажу від 21.06.2003 року за реєстровим № 1804, оскільки скориставшись зазначеним Договором і перекрутивши його зміст, укладаючи договори дарування частин будинку від 20.09.2003 р. за реєстровими №2382 і № 2385, подарували конкретні приміщення, право власності на які не мали."

Із ваказаного рішення також вбачається, що суд заслуховував пояснення сторін, в тому числі ОСОБА_3 , та його представника ОСОБА_53 . Тобто ОСОБА_3 безпосередньо звертаючись до суду із зустрічним позовом, його підтримував у судовому засіданні із зазначенням вищенаведених обставин, та відповідно просив задовольнити.

Із наведеного вбачається, що звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_3 наполягав на виконанні умов договору купівлі-продажу частини будинку укладеного 21 червня 2003 року між ним та ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , розуміючи його зміст, наслідки укладення договору, а тому встановлені обставини судовим рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2007 року повністю спростовують обставини наведені у даному позові: необізнаність про предмет договору який ним укладався, наслідки укладеного правочину які ніби він не розумів, вплив ліків, хвороб, пригнічений емоційний стан у звязку із чим він припустився помилки при укладенні успорюванного правочину, яка не відповідала його внітрішній волі.

На підтвердження хворобливого стану позивачем надані:

-виписка з амбулаторної картки пацієнта наданої на адвокатський запит від 05.05.2021 року Броварським міським центром первинної медико-санітарної допомоги амбулаторія № 3, у якій зазначено, що ОСОБА_3 перебуває під наглядом з 2003 року. Як вбачається із записів у вказаній виписці з 05 червня 2003 року по 21 листопада 2005 року будь яких патологій (терапевт (діагноз - остехондроз шийного відділу), хірург, ендокрінолог, лор) не виявлено. Тобто станом на 21 червня 2003 року будь якими тяжкими заховрюваннями які б повпливали на стан ОСОБА_3 на день укладення правочину не встановлено.

- на підтверження зазначених у виписці даних надана копія медичної картки абулаторного хворого ОСОБА_3 (а.с. 22-34)

Надалі всі захворювання перенесені ОСОБА_3 згідно наданих аналізів (21.06.2016), виписок КЗКОР "Київський обласний онкологічний диспенсер", ультразвукові долсдіження "Дніпролаб", виписки із відділення урології (10.12.2018), виписки Київський обласний онкологічний диспансер "Діагностичного центру" (12.02.2020), консультативне заключення Київської обласної клінічної лікарні (05.02.2020 року), датовані після укладеного правочину, тому виключається вплив хвороб, прийом ліків, на розуміння значення своїх дій ОСОБА_3 під час укладення договору 21 червня 2003 року.

Крім того, суд не може прийняти до уваги як належний доказ посилання на побічні дії ліків L-тироксин-фармак на стан здоров"я ОСОБА_3 , оскільки надана лише роздруківка із інтернету фармакологічних властивостей препарату, зазначені побічні дії препарату, а не медичні виписки чи заключення, будь які інші докази з медичних установ про негативний вплив такого преперату саме на здоров"я позивача.

Відповідно ч.1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст.203, ч. 1 ст.215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Згідно зст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно дост. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 3 ст. 203 ЦК України визначає загальні вимоги до волевиявлення учасника правочину, яке повинне відповідати внутрішній волі та бути вільним від факторів, що викривляють уявлення особи про зміст правочину при формуванні її волевиявлення чи створюють хибне бачення існування та змісту волевиявлення. Підстави недійсності правочинів, коли внутрішня воля особи не відповідає правовим наслідкам укладеного правочину, визначено уст.ст. 229-233 ЦК України.

Правовідносини, пов`язані із вказаними підставами визнання договору недійсним, врегульовані ч. 1 ст. 229 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Крім цього, сторона, яка посилається на ст. 229 ЦК України, як на підставу для визнання договору купівлі-продажу недійсним, повинна довести, що фактично укладено інший правочин і досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, і що вона помилково вважала один правочин за інший, тобто допустила істотну помилку - помилку в природі правочину.

Тобто, саме сторона договору повинна довести, що вона помилялася щодо правової природи правочину, що мала намір укласти інший договір.

Під час розгляду справи, позивач не довів належними, достатніми, достовірним доказами обставини зазначені ним у змісті позовної заяви. Наведені обставини навпаки спросовуються письмовими доказами на які суд послався у рішенні.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову, суд бере до уваги умову договору купівлі-продажу, зокрема те, що сторони підтвердили дійсність намірів при його укладенні, укладення цього договору відповідає їхнім інтересам, волевиялення є вільним, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які стосуються договору купівлі-продажу, а також, що нотаріусом роз`яснено наслідки укладення вказаного договору, зокрема положення ст. 655 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 76 - 83, 90, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Лазарєва Валентина Павлівна про визнання договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 21 червня 2003 року недійсним, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.