Справа № 200/6686/18
УХВАЛА

08 серпня 2024 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Потаповій В.С..

за участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні в м.Дніпрі заяву відповідача ОСОБА_2 про забезпечення доказів,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до АТ «ОТП Банк» про визнання дій протиправними.

21.03.2024 року відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 було подано заяву про забезпечення доказів.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 29.03.2024 року вказана заява було повернута на підставі ч.4 ст.117 ЦПК України.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.07.2024 року ухвалу від 29.03.2024 року було скасовано.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 підтримав подану заяву про забезпечення доказів та посилаючись на викладені в ній підстави, просив задовольнити останню.

Представник АТ «ОТП Банк» просив відмовити в задоволенні заяви з підстав, наведених в письмових запереченнях.

Відповідача ОСОБА_3 в призначене судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки не повідомила.

Перевіривши викладені в заяві доводи, заслухавши пояснення учасників, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Згідно п.п.4-6 ч.1 ст.117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів,, окрім іншого, зазначаються: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.10.2019 року у справі за №9901/385/19 дійшла висновку, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Тобто це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною 2 ст.80 ЦПК України встановлено, що питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Розглядаючи подану відповідачем заяву про забезпечення доказів та перевіряючи викладені в ній доводи суд враховує, що остання подана 21.03.2024 року, тобто більше ніж через п`ять років після відкриття провадження по справі.

Наведені в заяві доводи щодо ненадання банком інформації та документів за зверненням ОСОБА_2 в позасудовому порядку, а також невиконання банком ухвали суду в рамках іншої цивільної справи, не свідчить про наявність ризиків можливої втрати зазначених в заяві доказів або утруднення чи неможливості їх збирання в подальшому, а відповідно і підстав для вжиття саме заходів забезпечення доказів.

При цьому, суд також враховує, що в рамках даної цивільної справи відповідачем ОСОБА_2 раніше заявлялось клопотання від 14.11.2023 року саме про витребування доказів в порядку ст.84 ЦПК України, виходячи зі змісту якого, відповідачем ставилось питання про витребування, у тому числі, тих саме документів та інформації, що і у поданій заяві про забезпечення доказів. Вказане клопотання на теперішній час розглянуто та судом постановлено ухвалу про відмову в її задоволенні.

При вирішення питання за клопотанням про витребування доказів судом було враховано та враховується при розгляді даної заяви про забезпечення позову предмет заявлених позовних вимог, обставини на які сторони посилаються в обгрунтування своїх вимог та заперечень, що наведені в поданих ними заявах по суті справи, а також обставини, які з урахуванням вищенаведеного підлягають доказуванню, надані сторонами під час підготовчого провадження письмові докази, що прийняті судом та долучені до матеріалів справи.

Під час розгляду заяви про забезпечення доказів представником банку було зазначено та не заперечувалось відповідачем ОСОБА_2 , що крім кредитного договору та додаткових угод до нього, які долучені банком до позову, інших договорів/додаткових договорів (угод) про внесення змін до кредитного договору, у т.ч. щодо зміни зазначеного в первісному договорі поточного рахунку, відкриття нових рахунків, списання з них коштів, між сторонами не укладалось; документів щодо надання позичальнику дозволу на дострокове погашення кредиту, досудових вимог не складалось; досудове врегулювання спору не проводилось; про зміну плаваючої процентної ставки (FIDR) в письмовому порядку не повідомлялось; документів про надання позичальнику інформації згідно п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», крім тих, що долучені банком до позову, не складалось.

Вказане свідчить про визнання сторонами відсутності зазначених вище письмових доказів, про забезпечення яких ставиться питання відповідачем ОСОБА_2 в п.п.1-7,14,17 прохальної частин и заяви.

В частині витребування кредитної справи ОСОБА_2 суд враховує, що клопотання в цій частині не конкретизовано та відповідачем не зазначено конкретні документи, які містяться в кредитній справі та які він просить витребувати в порядку забезпечення доказів, ризики знищення або ускладення отримання в подальшому цих документів кредитної справи за кредитним договором, що на теперішній час є діючим.

В частині витребування інформації та документів, щодо розрахунку та застосування плаваючої процентної ставки (FIDR), розрахунку плати за кредит, розподілу внесених коштів, спростування висновків судових експертів, що надані відповідачем (п.п.8-13,15,16,19,20 прохальної частини заяви) суд враховує, що банком було надано копії укладених з відповідачем кредитного договору та додаткових угод, в яких визначено розмір процентної ставки за користування кредитом, підстави та порядок зміни такого розміру; надано детальний розрахунок заборгованості, виписки по рахунку.

Відповідачем в свою чергу надано висновки судових експертиз стосовно обгрунтованості визначення та застосування плаваючої процентної ставки (FIDR), докази на підтвердження внесення коштів на погашення заборгованості.

У поданих заявах по суті справи сторонами наведено грунтовні доводи та заперечення щодо викладених ними обставин та заперечень.

Відповідач не позбавлений можливості на даній стадії розгляду справи у підготовчому провадженні заявити клопотання про призначення відповідного виду судових експертиз, надати власний контррозрахунок заборгованості або її відсутності.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення доказів та про необхідність відмови в задоволенні відповідної заяви відповідача ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст.76,77,80,82,116,117,258,260 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про забезпечення доказів.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 13 серпня 2024 року.

Суддя С.Ю.Казак