Справа № 127/6514/23
Провадження № 22-ц/801/1458/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 рокуСправа № 127/6514/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О. Ю. (судді доповідача),

суддів: Ковальчука О. В., Шемети Т. М.

за участю секретаря судового засідання: Куленко О. В.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Сенс Банк»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Педини Олега Анатолійовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 квітня 2024 року, ухвалене місцевим судом під головуванням судді Венгрин О. О., повний текст якого складений 29 квітня 2024 року,

встановив:

У березні 2023 року АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Свої вимоги мотивує тим, що 17 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за яким банк надав відповідачу кредит в сумі 6796,50 доларів США зі сплатою 10,8% річних строком до 16 серпня 2032 року.

Також 17 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за яким банк надав відповідачу кредит в сумі 115000,00 доларів США зі сплатою 10,8% річних строком до 16 серпня 2032 року.

27 лютого 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 уклали додаткову угоду №1 до договору №0 від 17 серпня 2007 року, яким сторони домовилися про зміну графіку погашення кредиту.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за обома кредитними договорами було укладено договір іпотеки від 29 вересня 2008 року, згідно якого іпотекодавець ОСОБА_4 передав банку в іпотеку житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 142,6 кв. м, житловою площею 79,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0,0681 га, кадастровий номер :02:002:0460, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 13 травня 2015 року №401-VIII «Про зміну і встановлення меж міста Вінниця і Вінницького району Вінницької області» було змінено межі міста Вінниця і Вінницького району Вінницької області, збільшивши територію міста, у тому числі за рахунок земель, що знаходяться у віданні Луки-Мелешківської сільської ради. Даною постановою визначено віднесення території, на якій знаходиться предмет іпотеки, до території міста Вінниці.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого останньому відступлені права вимоги за кредитними договорами, стороною яких є позичальник ОСОБА_4

09 грудня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк» було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №2098/К, за яким ПАТ «Дельта Банк» відступило шляхом продажу право вимоги за вказаними кредитними договорами.

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» прийнято рішення про зміну найменування банку на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

14 січня 2022 року з листа Вінницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області від 29 грудня 2021 року №2557-21.3-38 позивачу стало відомо, що позичальник ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим відкрилася спадщина на його майно, в тому числі й на предмет іпотеки.

20 січня 2022 року АТ «Альфа-Банк» було подано заяву-претензію №04744 до спадкоємців позичальника ОСОБА_4 до Першої вінницької державної нотаріальної контори. Листом Першої вінницької державної нотаріальної контори від 26 січня 2022 року №169/01-16 позивача повідомлено про направлення заяви-претензії за належністю до Вінницької районної державної нотаріальної контори. Відповідно до листа Вінницької районної державної нотаріальної контори від 18 березня 2022 року №384/02-14 заяву-претензію кредитора було долучено до спадкової справи №172/2013, інформацію про осіб, які подали заяви про прийняття спадщини не повідомлено.

Спадкоємцями позичальника ОСОБА_4 є спадкоємці за законом першої черги відповідачі ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_2 , ОСОБА_2 (сини).

Оскільки ОСОБА_4 був позичальником і іпотекодавцем, відповідачі набули статусу іпотекодавців за іпотечним договором.

17 жовтня 2022 року АТ «Сенс Банк» направило відповідачам вимогу про усунення порушень за кредитними договорами та сплати заборгованості, однак, конверти з вимогами були повернуті АТ «Сенс Банк» у зв`язку із закінченням строку зберігання.

Договірні зобов`язання за кредитним договорами залишилися не виконаними внаслідок чого станом на 27 лютого 2023 року існує заборгованість:

за договором про надання споживчого кредиту №0 від 17 серпня 2007 року становить 151925,19 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27 лютого 2023 року становить 5555691,50 грн, з яких: 111463,10 доларів США (за курсом НБУ станом на 27 лютого 2023 року - 4076049,52 грн) - заборгованість за тілом кредиту, 40462,09 доларів США (за курсом НБУ станом на 27 лютого 2023 року - 1479641,98 грн) - заборгованість за відсотками;

за договором про надання споживчого кредиту №0 від 17 серпня 2007 року становить 15357,56 доларів США, з яких: 5258,71 доларів США (за курсом НБУ станом на 27 лютого 2023 року - 192303,66 грн) - заборгованість за тілом кредиту, 10098,85 доларів США (за курсом НБУ станом на 27 лютого 2023 року 369300,81 грн) - заборгованість за відсотками.

Враховуючи невиконання основного зобов`язання, позивачу надане право звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Оскільки позивач пред`явив свої вимоги до спадкоємців позичальника у визначені ст. 1281 ЦК України строки, то відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

За таких обставин АТ «Сенс Банк» просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 142,6 кв. м, житловою площею 79,4 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку, площею 0,0681 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, що по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:002:0460, що прийняли у спадщину ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , на користь АТ «Сенс Банк», в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 17 серпня 2007 року, що становить 151925,19 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27 лютого 2023 року становить 5555691,50 грн, а саме: 111463,10 доларів США (за курсом НБУ станом на 27 лютого 2023 року - 4076049,52 грн) - за кредитом, 40462,09 дол. США (за курсом НБУ станом на 27 лютого 2023 року - 1479641,98 грн) - за відсотками, а також в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 17 серпня 2007 року, що становить 15357,56 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27 лютого 2023 року становить 561604,47 грн, а саме: 5258,71 доларів США (за курсом НБУ станом на 27 лютого 2023 року 192303,66 грн) - за кредитом, 10098,85 доларів США (за курсом НБУ станом на 27 лютого 2023 року - 369300,81 грн) - за відсотками, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 квітня 2024 року позов задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 17 серпня 2007 року в розмірі 6570,72 доларів США (з яких: 5258,71 доларів США - тіло кредиту, 1312,01 доларів США - відсотки) і за кредитним договором №0 від 17 серпня 2007 року в розмірі 140115,94 доларів США (з яких 111463,10 доларів США- тіло кредиту, 28652,84 доларів США - відсотки) на користь АТ «Сенс Банк» звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 29 вересня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_4 , посвідченим приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В. О., реєстр за №1596: житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами, що по АДРЕСА_1 (раніше в АДРЕСА_1 ), загальною площею 142,6 кв. м, житловою площею 79,4 кв. м, який був власністю іпотекодавця на підставі Свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами, виданого виконавчим комітетом Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області 29 липня 2008 року, згідно рішення виконкому Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 04 липня 2008 за №265, зареєстрованого в КП «ВООБТІ» 21 серпня 2008 року в реєстровій книзі №9 за реєстровим №1326; земельну ділянку, площею 0,0681 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:002:0460, яка була власністю іпотекодавця на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №399834, виданого Управлінням земельних ресурсів у Вінницькому районі 21 листопада 2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №98, що прийняли у спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спадкоємці за законом першої черги: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявили про відмову від спадщини, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У решті позову (решті розміру заборгованості за кредитними договорами, в рахунок погашення якої пред`явлено позов про звернення стягнення на предмет іпотеки) відмовлено.

Стягнуто з відповідачів на користь АТ «Сенс Банк» по 8759,50 грн судового збору з кожного.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідачів адвокат Педина О. А. оскаржує його в апеляційному порядку, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Оскаржуване рішення вважає винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неправильної оцінки доказів та неправильного встановлення обставин справи. Зазначає, що відмовляючи у застосуванні до спірних правовідносин правил, визначених ст. 1281 ЦК України, суд керувався п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин». Проте відповідне питання було предметом перегляду Великою Палатою Верховного Суду у справі №522/407/15-ц, де виснувала що ст. 1281 ЦК України застосовується до таких зобов`язань. Сплив визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Зважаючи на матеріали справи, обізнаність кредитора щодо факту смерті боржника настала значно раніше, аніж 14 січня 2022 року, що підтверджується наявністю раніше поданих нотаріусу заяв-претензій АТ «Дельта Банк» від 26 березня 2013 року та від 11 вересня 2014 року. Факт зміни кредитора у зобов`язанні жодним чином не перериває такого строку, оскільки в силу норм ЦК України останній набуває таких самих прав і обов`язків, що і попередній кредитор. Натомість банк звернувся із претензією щодо договору №1 від 27 вересня 2009 року після 8 місяців від дня смерті боржника, а за договором №0 від 27 вересня 2009 року через 1 рік і 5 місяців із дня подання першої претензії, тобто має місце пропуск строків пред`явлення вимог кредитора до спадкоємців та відповідно втрати права на вимоги за вказаними договорами згідно ч. 2,4 ст. 1281 ЦК України. Також зазначив, що до обставин, які підлягають доказуванню належить встановленню розмір заборгованості боржника на день відкриття спадщини та погодився із тим, що суд відхилив як доказ розміру заборгованості додатки до договору між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк» про відступлення прав вимоги, оскільки ця заборгованість має донарахування боргу після смерті позичальника. Разом із тим, скаржник не погоджується, що виписки по рахунку є належними та допустимими доказами, оскільки мають суттєві протиріччя та не можуть вважатися первинними документами через відсутність обов`язкових реквізитів. Крім того, вважає, що суд взагалі не надав жодної правової оцінки щодо строків позовної давності, обмежившись лише загальними формулюваннями про відсутність підстав для їх застосування.

Користуючись своїм правом, 12 червня 2024 року АТ «Сенс Банк» поданий відзив на апеляційну скаргу, де заперечує проти апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення. Зазначає, що коли кредитору стало відомо про смерть позичальника ним у межах річного строку було направлено вимогу від 26 березня 2013 року щодо заборгованості за кредитним договором, зокрема, №0 від 17 серпня 2007 року. Однак у випадку кредиту забезпеченого іпотекою та у розумінні ст. 23 Закону України «Про іпотеку» не направлення вимоги кредитора не припиняє зобов`язання та іпотеку. Щодо застосування строку позовної давності, то вказує, що позивачу не було відомо коло усіх спадкоємців внаслідок їх недобросовісної поведінки, коли ж таке стало відомо була подана позовна заява, що також вимагало додаткових процесуальних заходів. Крім того, свідоцтва про право на спадщину спадкоємці не отримали, право власності на нерухомість не зареєстрували, що також не дало можливості однозначно визначити коло відповідачів. Також зазначає, що іпотекою був забезпечений валютний кредит, а відповідно на звернення стягнення на предмет іпотеки з 2014 по 2021 рік тривав мораторій (відстрочення), а згідно ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється на період мораторію. Надані ж позивачем виписки по рахунку є первинними документами, які підтверджують видачу кредиту на розмір заборгованості за процентами та кредитом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Судом установлено, що 17 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 6796,50 доларів США строком до 16 серпня 2032 року зі сплатою 10,8% річних. За умовами цього договору кредит надавався позичальнику для його особистих потреб, а саме: придбання нерухомості.

17 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 115000,00 доларів США строком до 16 серпня 2032 року. За користування кредитними коштами встановлюється процентна ставка у розмірі 10,8% річних. Згідно умов договору кредит надавався позичальнику для його особистих потреб, а саме: придбання нерухомості.

Також убачається, що 27 лютого 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 уклали додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 17 серпня 2007 року, якою домовилися про зміну графіка погашення кредиту за договором у редакції, що додається.

На підставі договору купівлі-продажу від 17 серпня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Білозарецькою О. Ю., зареєстрованого в реєстрі за №1743, ОСОБА_4 набув у власність цілий житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 (тепер АДРЕСА_1 ), а також 5/11 частин земельної ділянки, площею 0,0681 га, загальна площа земельної ділянки 0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:002:0460, в межах згідно з планом, по АДРЕСА_1 (тепер АДРЕСА_1 ), що підтверджується свідоцтвом про право власності від 29 липня 2008 року №1286 серії ЯЯЯ №427350, виданим згідно рішення виконкому Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 04 липня 2008 року №265, зареєстрованим КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 21 серпня 2008 року в реєстровій книзі №9 за реєстровим №1326, а також державним актом на право власності на земельну ділянку від 21 листопада 2007 року серії ЯД №399834, виданим управлінням земельних ресурсів у Вінницькому районі, зареєстрованим у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №98.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 17 серпня 2007 року та за договором про надання споживчого кредиту №0 від 17 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_4 укладено договір іпотеки від 29 вересня 2008 року.

Згідно умов договору іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно: цілий житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями і спорудами, та земельну ділянку площею 0,0681 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 4 договору іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі, зокрема, порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку», з інших, передбачених законодавством України, підстав.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 13 травня 2015 року №401-VIII «Про зміну і встановлення меж міста Вінниця і Вінницького району Вінницької області» змінено межі міста Вінниця і Вінницького району Вінницької області, збільшивши територію міста на 4448,97 гектара земель, у тому числі за рахунок 495,19 гектарів земель - Лука-Мелешківської сільської ради, та затверджено територію міста Вінниці, загальною площею 11316,97 гектара, територію Вінницького району, загальною площею 91035,54 гектара.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договори купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за якими права вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 17 серпня 2007 року та за договором про надання за договором про надання споживчого кредиту №0 від 17 серпня 2007 року перейшло до ПАТ «Дельта Банк». Дані обставини підтверджуються виписками з договорів купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року відповідно з додатками №1 перелік прав вимоги за кредитами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 02 серпня 2012 року.

Судом встановлено та не оспорюється учасниками справи, що відповідачі: ОСОБА_1 (дружина) та сини ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , є спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 , підтверджуються копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 12 липня 1994 року та копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_4 від 29 серпня 1994 року та серії НОМЕР_5 від 26 лютого 1996 року.

За довідкою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 16 травня 2023 року №29219 усі відповідачі проживали по АДРЕСА_1 .

Згідно копії спадкової справи №172/2013 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Вінницької районного державної нотаріальної контори із претензією (вимогою до кредитора) від 26 березня 2013 року вих. №31.4-08/2801/13, із зазначенням лише про один кредитний договір - договір про надання споживчого кредиту №1 від 27 вересня 2009 року (яким змінювались умови договору про надання споживчого кредиту №0 від 17 серпня 2007року).

11 вересня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» подало нотаріусу вимогу до спадкоємців позичальника ОСОБА_4 із зазначенням лише про укладення договору про надання споживчого кредиту №0 від 17 серпня 2007 року.

З копії спадкової справи №172/2013 вбачається, що заяв про прийняття спадщини спадкоємці ОСОБА_4 не подавали, спадщину не оформляли.

09 грудня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк» укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №2098/К за яким право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 17 серпня 2007 року та за договором про надання споживчого кредиту №0 1) від 17 серпня 2007 року перейшло до АТ «Альфа-Банк».

14 січня 2022 року АТ «Альфа-Банк» отримало листа Вінницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області від 29 грудня 2021 року №2557-21.3-38 у відповідь на запит від 23 грудня 2021 року №101379-34-б/б про те, що у відділі на зберіганні знаходиться актовий запис про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

АТ «Альфа-Банк» через Першу вінницьку державну нотаріальну контору направило спадкоємцям ОСОБА_4 заяву-претензію від 19 січня 2022 року вих. №04744 та просило, зокрема, довести до відома спадкоємців зміст пред`явленої претензії кредитора, про що інформувати кредитора, інформувати АТ «Альфа-Банк» про спадкоємців, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовились від неї, інформувати кредитора про видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям боржника, завести спадкову справу на підставі пред`явленої претензії кредитора.

26 січня 2022 року Перша вінницька державна нотаріальна контора передала претензію кредитора АТ «Альфа-Банк» по спадковій справі до майна померлого ОСОБА_4 для вирішення питання за належністю до Вінницької районної державної нотаріальної контори.

Згідно повідомлення кредитору від 18 березня 2022 року №384/02-14 заяву-претензію АТ «Альфа-Банк» з вимогами до спадкоємців ОСОБА_4 отримано та зареєстровано у книзі реєстрації спадкових справ за №130, спадкова справа №172/2013. АТ «Альфа-Банк» було відмовлено в наданні будь-якої інформації по спадковій справі з посиланнями на ст. 8 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до протоколу №2/2022 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 18 серпня 2022 року, 12 серпня 2022 року позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» прийнято рішення про зміну найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».

АТ «Альфа-Банк» направлялась відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 вимога про усунення порушень від 12 жовтня 2022 року вих. №44853-9/2022, за якою вимагало від спадкоємців позичальника у тридцятиденний строк сплатити заборгованість одноразовими платежами за кредитним договором №0 від 17 серпня 2007 року в розмірі 15357,56 доларів США та за кредитним договором №0 від 17 серпня 2007 року в розмірі 151925,19 доларів США на поточний рахунок АТ «Альфа-Банк». Зазначено, що у разі невиконання зобов`язань у повному обсязі банк буде змушений звернути стягнення на майно, що належало спадкодавцю та прийнято спадкоємцями у спадщину.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження станом на 12 жовтня 2022 року житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка по АДРЕСА_1 (раніше в АДРЕСА_1 ) обтяжені іпотекою, іпотекодавець - ОСОБА_4 , іпотекодержатель АТ «Альфа-Банк» (тепер АТ «Сенс Банк»).

За змістом висновку про вартість майна від 30 грудня 2022 року ринкова вартість житлового будинку у АДРЕСА_1 становить 1642600,00 грн, ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0681 га за цією ж адресою 109300,00 грн. Сукупна ринкова вартість домоволодіння становить 1751900,00 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив із того, що житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами, та земельна ділянка, площею 0,0681 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер :02:002:0460, що по АДРЕСА_1 , є предметом іпотеки, а іпотекодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщину після його смерті як спадкоємці за законом першої черги прийняли відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не заявили про відмову від спадщини, і набули статусу іпотекодавців. Заборгованість за кредитними договорами №0 від 17 серпня 2007 року в розмірі 6570,72 доларів США (з яких 5258,71 доларів США - тіло кредиту, 1312,01 доларів США - відсотки) і за кредитним договором №0 від 17 серпня 2007 року в розмірі 140115,94 доларів США (з яких 111463,10 доларів США - тіло кредиту, 28652,84 доларів США відсотки) на користь АТ «Сенс Банк» (нового кредитора) не погашена. Суд взяв до уваги розмір заборгованості за обома кредитними договорами станом на час смерті позичальника, що визначений у відповідних виписках за кожним із договорів, оскільки заборгованість, яка придбана позивачем має донарахування після смерті позичальника. Оскільки спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, дійшов висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 29 вересня 2008 року в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами у встановленому судом розмірі. Разом із тим, суд зазначив, що правила ст. 1281 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин) щодо строку пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до зобов`язань, забезпечених іпотекою. При цьому не вбачав підстав для застосування до вимог позивача позовної давності за заявою представника відповідачів, оскільки вважав, що строк позовної давності не пропущено.

Однак з такими висновками колегія суддів не погоджується, такі не можуть бути визнанні правильними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Згідно з ч. 3, 4 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених ч. 2-4 ст. 1273 цього Кодексу.

Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами ст. 1281 і 1282 ЦК України.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України (у редакції, чинній на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 ) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч. 2 і 3 цієї статті, позбавляється права вимоги.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми ст. 1282 ЦК України про обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України (у редакції, чинній на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 ) спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

При цьому необхідно враховувати, що спадкування це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.

Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є його правом, а не обов`язком, відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців.

Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника.

За ст. 23 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 14 липня 2020 року № 8-р/2020 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» положення ч. 1 ст. 23 вказаного Закону не порушують розумного балансу між правами та інтересами іпотекодержателя (кредитора) і іпотекодавця (набувача іпотечного майна). До того ж факт обізнаності набувача іпотечного майна щодо перебування нерухомого майна в іпотеці не має істотного значення, адже відчуження предмета іпотеки іпотекодавцем за згодою або без згоди іпотекодержателя жодним чином не припиняє іпотеки. Водночас набувач іпотечного майна, до відома якого не доведено інформацію про те, що нерухоме майно є предметом іпотеки, володіє достатніми засобами юридичного захисту, передбаченими чинним законодавством України, у разі порушення його конституційного права власності, а також вимог закону при вчиненні правочину.

У цій справі Конституційний Суд України зазначив, що положення ч. 1 ст. 23 Закону України «Про іпотеку», які визначають наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи, безпосередньо не стосуються питання позбавлення іпотекодавця (набувача іпотечного майна) права власності на предмет іпотеки або ж його примусового відчуження у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Приписи ст. 1281 і 1282 ЦК України та ст. 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом ч. 1 ст. 1282 ЦК України та ч. 1 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються ст. 1281 і 1282 ЦК України. Тобто ст. 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, ч. 4 ст. 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак визначені ст. 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №522/407/15-ц, що помилково не враховані судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №171/2639/18, від 10 січня 2024 року у справі №308/10527/21.

Спадкодавцем ОСОБА_4 за життя було укладено два договори про надання споживчого кредиту від 17 серпня 2007 року №0 та №, на забезпечення виконання зобов`язань за якими ним укладений договір іпотеки від 29 вересня 2008 року.

Оскільки ОСОБА_4 був і позичальником за кредитним договором, і іпотекодавцем за договором іпотеки, то після його смерті відбувається заміна позичальника за кредитним договором на спадкоємця, який прийняв у спадщину спадкове майно.

Судом встановлено та учасниками справи не оспорюється, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є: ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_2 (син) та ОСОБА_2 (син), які як спадкоємці першої черги прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявили про відмову від неї. Слід зауважити, що із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачі не зверталися.

Згідно матеріалів спадкової справи № 172/2013 убачається, що ПАТ «Дельта Банк», як кредитор внаслідок укладення договорів купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, зверталося із вимогою до спадкоємців шляхом направлення відповідних вимог через нотаріуса. Однак такі вимоги направлялися двічі, окремо щодо кожного із кредитних договорів.

Так претензія кредитора ПАТ «Дельта Банк» щодо договору № 1) від 17 серпня 2007 року була направлена 26 березня 2013 року за вих. №31.4-08/2801/13. При цьому зазначено, що про смерть позичальника ОСОБА_4 йому стало відомо 13 грудня 2012 року.

Слід зауважити, що спосіб, у який банку стало відомо про смерть позичальника ним у претензії не зазначається. Зважаючи, що ПАТ «УкрСиббанк» зверталося до суду із позовом, зокрема, до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у справі № 2-258/11, про що свідчать долучені до матеріалів справи копії відповідних судових ухвал, належить стверджувати про достеменну обізнаність ОСОБА_1 щодо наявності у спадкодавця невиконаних зобов`язань за кредитним договором. Відповідачі доказів щодо повідомлення кредитора спадкодавця про відкриття спадщини та їх наміри задовольнити вимоги кредитора спадкодавця не надали, такі у матеріалах справи відсутні.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 вказано про застосування доктрини venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), яка базується на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). У цій справі Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вказала на те, що в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що кредитор своєчасно скористався своїм правом заявити про вимогу до спадкоємців через нотаріуса щодо договору № 1) від 17 серпня 2007 року з огляду на дату, коли йому стало відомо про смерть позичальника.

Проте вимога кредитора щодо договору №0 від 17 серпня 2007 року була направлена лише 11 вересня 2014 року за вих. №774-09/14.

Зважаючи, що кредитору стало відомо про смерть позичальника 13 грудня 2012 року, за відсутності інших відомостей, що підтверджувалися належними доказами, слід дійти висновку, що на момент пред`явлення вимоги від 11 вересня 2014 року попереднім кредитором строк, визначений ст. 1281 ЦК України, вочевидь сплив. Таким чином кредитор позбавлений права вимоги стосовно виконання зобов`язань за договором №0 від 17 серпня 2007 року. Наступна зміна кредитора внаслідок відступу права вимоги не змінює порядок обчислення цих строків, а отже унеможливлює для АТ «Сенс Банк» пред`являти вимоги у суді про захист його прав.

В свою чергу правовідносини щодо договору № від 17 серпня 2007 року, які виникли між кредитором і ОСОБА_4 після його смерті, трансформувалися у зобов`язальні правовідносини між іпотекодержателем і спадкоємцями боржника та підлягають врегулюванню за нормами Закону України «Про іпотеку» у системному зв`язку з положеннями ст. 1281, 1282 ЦК України.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У силу ст. 525, 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий (захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса)) або самозахист (договір про задоволення вимог іпотекодержателя).

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

У постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц вказано, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора в порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 листопада 2021 року у справі № 352/1068/15-ц.

Звертаючись до суду із даним позовом, АТ «Сенс Банк» вказував про наявність заборгованості за договором № від 17 серпня 2007 станом на 27 лютого 2023 року в розмірі 151925,19 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27 лютого 2023 року становить 5555691,50 грн, з яких: 111463,10 доларів США (за курсом НБУ станом на 27 лютого 2023 року - 4076049,52 грн) - заборгованість за тілом кредиту, 40462,09 доларів США (за курсом НБУ станом на 27 лютого 2023 року - 1479641,98 грн) - заборгованість за відсотками.

З огляду на необхідність встановлення розміру заборгованості станом на день смерті боржника, убачається, що згідно виписки ПАТ «УкрСиббанк» по договору про надання споживчого кредиту № від 17 серпня 2007 за період з 17 серпня 2007 року до 05 березня 2012 року заборгованість становить 140115,94 доларів США, з яких: 111463,10 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 28652,84 доларів США заборгованість за відсотками. При цьому за даними виписки убачається, що така заборгованість визначена станом на 08 вересня 2011 року, тобто до відступлення прав вимог за цим кредитним договором ПАТ «Дельта Банк». Відповідно скріплення даної виписки печаткою ПАТ «УкрСиббанк» є правомірним, на спростовання тверджень відповідачів. Суд також враховує, що саме такий розмір заборгованості визначений згідно додатку №1 перелік прав вимоги за кредитами до договору купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк».

У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 234/15695/17 (провадження № 61-5261св20) зазначено, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України».

Не може бути залишено поза увагою, що ПАТ «УкрСиббанк» зверталося до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у справі №2-258/11. Проте за повідомленням Вінницького районного суду віл 09 листопада 2023 року №2-258/1128276/2023 дана цивільна справа була знищена за закінченням строку зберігання, тому встановити чи звернувшись у 2011 році з позовом про дострокове стягнення заборгованості за договором банк змінив строк кредитування і щодо якого конкретно кредитного договору такі позовні вимоги були пред`явлені є неможливим. Доказів щодо даних обставин матеріали даної цивільної справи не містять та її учасниками надані не були. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 23 березня 2012 року позовна заява ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником позовних вимог якого є ПАТ «Дельта Банк», у справі №2-258/11 залишена без розгляду.

Таким чином, вимога банку про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованою, оскільки кредитне зобов`язання порушено, та залишається не виконаним, а іпотека на цей час є чинною.

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (ст. 39 Закону України «Про іпотеку») є: реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (ст. 41-47 Закону України «Про іпотеку»); продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», тобто в порядку задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Таким чином, позивач, як іпотекодержатель на власний розсуд обрав спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів із дотриманням норм законодавства.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється з урахуванням положень статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Щодо застосування до вимог позивача позовної давності за заявою представника відповідачів слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Тлумачення ч. 1 ст. 261 ЦК України дозволяє стверджувати, що початок перебігу позовної давності пов`язується з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Пред`явлення позову до суду це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо (ст. 262, 266 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Необхідно враховувати, що наявність у кредитора померлого боржника відомостей про прийняття спадщини, що відкрилась після нього, його спадкоємцями, а також про коло спадкоємців, зумовлює початок перебігу позовної давності за правилами, визначеними частиною першою статті 261 ЦК України.

Проте як убачається із матеріалів справи, зокрема, матеріалів спадкової справи, нотаріус банку повідомлення щодо кола спадкоємців не направляв, оскільки такі до нього не зверталися. На час звернення до суду із даним позовом банку такі відомості також не направлялися.

Таким чином у спірних правовідносинах початок перебігу позовної давності не міг бути визначений раніше зважаючи на відсутність обов`язкових умов, зокрема, не була відома особа, до якої безпосередньо необхідно звернутися з вимогою, а тому неможливо стверджувати про пропуск позивачем трирічного строку позовної давності.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Підставами для зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції, на часткове задоволення апеляційної скарги, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Нормами статті 141 ЦПК України установлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи, що апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та часткове задоволення позовних вимог АТ «Сенс Банк», яке полягає лише у визначенні розміру заборгованості в рахунок якої звертається стягнення на предмет іпотеки, на часткове задоволення вимог апеляційної скарги, а також звільнення відповідачів від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ухвали апеляційного суду від 05 червня 2024 року, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 26278,50 грн судового збору по 8759,50 грн з кожного, сплаченого за подання позовної заяви.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Педини Олега Анатолійовича задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 142,6 кв. м, житловою площею 79,4 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку, площею 0,0681 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:002:0460, що прийняли у спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 17 серпня 2007 року в розмірі 140115,94 доларів США, з яких: 111463,10 доларів США - тіло кредиту, 28652,84 доларів США відсотки, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» 26278,50 грн судового збору по 8759,50 грн з кожного, сплаченого за подання позовної заяви.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. Ю. Береговий

Судді: О. В. Ковальчук

Т. М. Шемета