Провадження № 22-ц/801/1614/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 рокуСправа № 127/10357/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Медвецького С.К., Оніщука В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №127/10357/24 запозовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кравчука Михайла Олександровичана рішення Вінницькогоміського суду Вінницької області від 28 травня 2024 року,яке ухвалила суддя Борисюк І.Е. у Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 28 травня 2024 року,

в с т а н о в и в :

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що під час утримання засудженого ОСОБА_1 в ДУ «Вінницька УВП № 1» були порушені його законні права, а саме: забезпечення належних житлово-побутових умов у камерному приміщені. З урахуванням викладеного та у зв`язку з триманням позивача в ДУ «Вінницька УВП № 1» в період з 25 червня 2023 року по 26 червня 2023 року в умовах, що принижують його гідність та у зв`язку з поводженням, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи характер правопорушення, тривалість та глибину моральних страждань, яких він зазнав, з урахуванням принципу розумності та справедливості, розмір заподіяної ОСОБА_1 моральної шкоди було визначено у сумі 100 грн, яку просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2024 року в задоволенні позову відмовлено. Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Кравчук М.О. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції при розгляді справи не врахував, що під час відбування покарання у камерному приміщенні № 133 ОСОБА_1 зазнає душевних страждань через умови, які принижують його людську гідність. Приміщення де він перебуває, не відповідає базовим стандартам гідності та людських прав, а саме:

1.Санвузол без дверей і придатності: Кабіна з ОСОБА_2 не має дверей і проглядається через оглядове вічко, що повністю позбавляє засудженого придатності. Така ситуація принижує людську гідність та завдає глибоких психологічних травм, оскільки неможливість здійснення базових фізіологічних потреб у приватності є серйозним порушенням прав людини;

2.Відсутність відгородження санвузла від житлової зони: санвузол не відділений від житлової зони, що створює нестерпні умови для ОСОБА_1 . Відсутність такої відгородженості призводить до постійного відчуття приниження та дискомфорту, оскільки відсутність елементарної гігієни та ізоляції санвузла суперечить базовим нормам людського поводження;

3.Недостатнє обладнання приміщення: камерне приміщення не обладнано необхідними меблями, такими як лава на довжину стола, особиста шафа та підставка під бак для питної води. Це значно ускладнює побутові умови, робить життя в камері дискомфортним і несприятливим для фізичного та психічного здоров`я;

4.Відсутність відгородженого санвузла та змивного бачка: санвузол не обладнаний унітазом зі змивним бачком, що не лише принижує гідність засудженого, а й створює антисанітарні умови, що можуть призвести до погіршення здоров`я.

5.Недостатня загальна площа: ОСОБА_1 відбуває покарання у камерному приміщенні № 133, облаштованому для 2 засуджених із жилою площею 7,9 кв. м. при нормі не менше 4 кв. м. на особу та недотримання вимог статті 115 КВК України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 липня 2024 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно з вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2011 року засуджений до довічного позбавлення волі та з 02 червня 2010 року відбуває покарання в ДУ «Вінницька УВП № 1», яка розташована за адресою : м. Вінниця, вул. Брацлавська, 2.

З подання Уповноваженого ВРУ з прав людини від 25 квітня 2023 року № 3525.2/П-10251.3/23/23/43.4 адресоване Міністерству юстиції України, вбачається, що відповідно до висновку від 17 квітня 2023 року службової перевірки, проведеної Центрально-Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, засуджений ОСОБА_1 відбуває покарання в ДУ «Вінницька УВП № 1» з 02 червня 2010 року по теперішній час. За період відбування покарання засуджений перебував у камерних приміщеннях: № 4 із житловою площею 11,9 кв. м., облаштованою для 2 засуджених; № 109 із житловою площею 7,8 кв. м., облаштованою для 2 засуджених; № 111 із житловою площею 11,5 кв. м., облаштованою для 3 засуджених; № 126 із житловою площею 7,5 кв. м., облаштованою для 2 засуджених; № 128 із житловою площею 12,2 кв. м., облаштованою для 3 засуджених; № 129 із житловою площею 7,9 кв. м., облаштованою для 2 засуджених; № 143 із житловою площею 7,6 кв. м., облаштованою для 2 засуджених, № 147 із житловою площею 11,6 кв. м., облаштованою для 3 засуджених; № 149 із житловою площею 7,8 кв. м., облаштованою для 2 засуджених. На час проведення службової перевірки засуджений до довідного позбавлення волі ОСОБА_1 відбував покарання у камерному приміщенні №133, облаштованому для 2 засуджених із житловою площею 7,9 кв.м. У поданні зазначено про вжиття заходів, спрямованих на недопущення у подальшому порушень прав ОСОБА_1 на належні умови утримання в ДУ «Вінницька УВП № 1»; неухильного додержання вимог статті 115 КВК України під час розміщення та утримання засуджених до довічного позбавлення волі в ДУ «Вінницька УВП № 1».

Згідно листа Міністерства юстиції України від 25 травня 2023 року № 65882/5444-1-23/27, який адресований Уповноваженому ВРУ з прав людини ОСОБА_3 щодо виконання подання, вбачається, що Міністерство юстиції України на виконання подання Уповноваженого ВРУ з прав людини від 25 квітня 2023 року № 3525.2/П-10251.3/23/23/43.4 щодо порушення прав засудженого ОСОБА_1 на належні умови утримання в ДУ «Вінницька УВП № 1» та з інших питань повідомляє, що засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 з 27 січня 2022 року тримається один в камері загальною площею 7,9 м2, що відповідає нормі житлової площі на одного засудженого згідно з вимогами статей 8, 64, 115, 107, 151 КВК України. Матеріально-побутові умови тримання засудженого ОСОБА_1 в установі задовільні. У камері, де він перебуває, встановлені радіатори опалення, розетка з електричний струмом, освітлення, всі комунікації знаходяться у справному стані, стіни та стеля пофарбовані водним розчином вапна, панелі пофарбовані емаллю.

Відповідно до листа Уповноваженого ВРУ з прав людини від 19 липня 2023 року № 39262-4/11-26376.25/230ТЛ/43.4 адресованого Міністерству юстиції України, в ньому Уповноважений ВРУ з прав людини просить ініціювати та провести службову перевірку за фактом надання неправдивої інформації у відповіді на подання від 25 квітня 2023 року № 3525.2/П-10251.3/23/23/43.4, вирішити питання притягнення до відповідальності осіб, які допустили надання недостовірної інформації; взяти на особистий контроль стан вжиття заходів, спрямованих на недопущення у подальшому порушень прав ОСОБА_1 на належні умови утримання в ДУ «Вінницька УВП № 1».

В матеріалах справи міститься вказівка Вінницької окружної прокуратури про усунення порушень законодавства України від 27 червня 2023 року №50/10312вих-23 адресована начальнику ДУ «Вінницька УВП № 1».

Відповідно до відповіді Вінницької окружної прокуратури від 12 червня 2023 року № 50-20-21 адресованої ОСОБА_4 , прокуратурою за результатами перевірки доводів, викладених у зверненнях ОСОБА_1 від 22 березня 2023 року та від 29 березня 2023 року, Вінницькою окружною прокуратурою 14 квітня 2024 року винесено документ прокурорського реагування начальнику ДУ «Вінницька УВП № 1».

В матеріалах справи знаходиться відповідь Вінницької окружної прокуратури від 25 липня 2023 року № 50-20-21 адресоване ОСОБА_1 на його звернення від 19 липня 2023 року.

В матеріалах справи знаходиться копія заяви ОСОБА_5 від 08 грудня 2023 року адресована Вінницькій окружній прокуратурі.

Відповідно до відповіді Вінницької окружної прокуратури від 29 грудня 2023 року № 50-20-21 адресованої ОСОБА_4 , прокуратурою розглянуто звернення ОСОБА_1 від 08 грудня 2023 року та від 21 грудня 2023 року, в тому числі, звернення, яке адресоване до Вінницької обласної прокуратури від 27 листопада 2023 року та 21 грудня 2023 року, до Офісу Генерального прокурора від 24 листопада 2023 року та Уповноваженого ВРУ з прав людини від 04 грудня 2023 року, з питань ненадання адвоката під час проходження психологічної діагностики в ДУ «Вінницька УВП № 1», порушення права на прослуховування радіопередач в установі, належних санітарно-побутових умов тримання в камерному приміщенні № 133, а також неповноти розгляду звернення від 28 листопада 2023 року та повідомлено, що за результатами розгляду звернень ОСОБА_1 щодо порушення права на прослуховування радіопередач, а також виявлених у ході комплексної перевірки порушень прав засуджених до довічного позбавлення волі на належні умови їх утримання та з інших питань, окружною прокуратурою 20 грудня 2023 року внесена відповідна вказівка начальнику ДУ «Вінницька УВП № 1», яка перебуває на розгляді.

Згідно вказівки Вінницької окружної прокуратури про усунення порушень законодавства України від 27 червня 2023 року №50/10312вих-23 адресованої начальнику ДУ «Вінницька УВП № 1» прокуратурою проведено перевірку у ДУ «Вінницька УВП № 1» з питань додержання прав засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 на телефонні розмови, скерування кореспонденції та забезпечення належних житлово-побутових умов у камерному приміщенні. Установлено, що упродовж березня-червня 2023 року, в окремі дати цих місяців, можливість проведення телефонних розмов ОСОБА_1 не надавалась, окремі звернення ОСОБА_1 незважаючи на наявність талонів-підтверджень, до окружної прокуратури не надходили, зокрема, звернення засудженого від 15 лютого 2023 року, 20 лютого 2023 року та 11 квітня 2023 року. У вказівці зазначено, що невідкладно розглянути вказівку та вжити вичерпних заходів щодо усунення зазначених у ній порушень вимог законодавства, а також недопущення їх у подальшому, у тому числі шляхом переведення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 до іншого камерного приміщення, яке відповідає вимогам житлово-побутового та санітарного-епідемічного законодавства України. За викладеними у вказівці порушеннями провести службове розслідування, за результатами якого вирішити питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності службових осіб ДУ «Вінницька УВП № 1», з вини яких допущені вказані порушення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними, оскільки матеріали справи не містять достовірних, належних та достатніх доказів на підтвердження факту визнання дій або бездіяльності відповідача незаконними. Крім того, надані позивачем докази не містять інформації про порушення його прав у період, який ним зазначено, а саме з 25 червня 2023 року по 26 червня 2023 року.

Апеляційний суд приходить до переконання, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди вказаними органами діють правила частини шостої цієї статті і завдана шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. І довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Аналогічні висновки викладені у постанові ВС від 07.06.2022 у справі № 570/2918/20 (провадження № 61-90991св21).

Отже, підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними (постанова ВСУ від 08.11.2017 у справі № 6-99цс17).

Частиною 3 статті 63 Конституції України визначено, що засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.

Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню (частина 1 статті 28 Конституції України).

Відповідно до статті 1 КВК України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими. Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Згідно зі статтею 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України. Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 7 КВК України держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду. Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.

За змістом частини першої статті 8 КВК України засуджені мають право, зокрема, на гуманне ставлення до них та на повагу їх людської гідності; засуджені не повинні підлягати жорстокому, нелюдському або такому, що принижує їх гідність, поводженню; на належне матеріально-побутове забезпечення у порядку, встановленому цим Законом та нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Частиною третьою статті 107 КВК України визначено, що засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.

Згідно частини першої статті 115 КВК України особам, які відбувають покарання у виправних і виховних колоніях, створюються необхідні житлово-побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни. Засуджені, як правило, тримаються в приміщеннях блочного типу. Норма жилої площі на одного засудженого не може бути менш як чотири квадратні метри, а у лікувальних закладах при виправних колоніях, у виправних колоніях, призначених для тримання і лікування хворих на туберкульоз, у стаціонарі - п`яти квадратних метрів.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, інші докази (постанова ВП ВС від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується також суд апеляційної інстанції, про те, що позивачем не надано суду доказів (рішення суду, тощо) про визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності ДУ «Вінницька УВП № 1» та якими би було встановлено порушення ДУ «Вінницька УВП № 1» прав позивача на телефонні розмови; скерування кореспонденції; забезпечення належних житлово-побутових умов у камерному приміщені, що принижують його гідність та у зв`язку з поводженням, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Письмові вказівки прокурора щодо додержання встановлених законодавством порядку та умов тримання осіб у місцях, зазначених у пункті 1 частини першої статті 26 Закону України «Про прокуратуру», а також письмові вказівки прокурора, надані іншим органам, що виконують судові рішення у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення, є обов`язковими і підлягають негайному виконанню (частина четверта статті 26 Закону України «Про прокуратуру»).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вказівки органу прокуратури, на відміну від судових рішень, не є доказами визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності відповідного органу державної влади, а у спірних правовідносинах - відповідача ДУ «Вінницька УВП № 1», оскільки не містять висновку щодо визнання конкретних дій чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними. Так, у відповіді заступника керівника окружної прокуратури Б. Паращука на звернення ОСОБА_6 від 08 грудня 2023 року та 21 грудня 2023 року, від 29 грудня 2023 року міститься інформація, що однією з проблем по усуненню деяких порушень законодавства в діяльності Вінницької УВП №1 є відсутність належного державного фінансування установи для проведення певного виду ремонтних робіт в камерних та інших приміщеннях установи, зокрема, в умовах воєнного стану та з урахуванням конструктивних особливостей будівель установи.

Отже, при вирішенні питання про відшкодування шкоди позивачу слід довести, а суду встановити конкретну дію чи бездіяльність допущену відповідним органом, чи була шкода заподіяна у зв`язку з діяльністю відповідача пов`язаною безпосередньо з реалізацією ним своїх владних повноважень або ж під час господарської чи технічної діяльності, тощо, що впливає на порядок відшкодування такої шкоди. Суд звертає уваги, що акти перевірок прокуратури, для встановлення факту виявлених при перевірці порушень до суду надано не було.

Листи, звернення, переписка між ОСОБА_1 та Вінницькою окружною прокуратурою, Міністерством юстиції України, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини також не є належними і допустимими доказами в розумінні статей 77, 78 ЦПК України протиправності (неправомірності) рішень, дій чи бездіяльності ДУ «Вінницька УВП № 1».

Колегія суддів погоджується також і з висновком суду першої інстанції про те, що жоден із наявних у справі доказів не містить інформації про порушення прав позивача, які б призвели до заподіяння йому моральної шкоди у період з 25 червня 2023 року по 26 червня 2023 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що приміщення де ОСОБА_1 перебуває, не відповідає базовим стандартам гідності та людських прав, а саме: санвузол без дверей і придатності; відсутність відгородження санвузла від житлової зони; недостатнє обладнання приміщення; відсутність відгородженого санвузла та змивного бачка, апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне.

Як вбачається у поданні уповноваженого ВРУ з прав людини від 25 квітня 2023 року зазначено, що за період відбування покарання засуджений перебував у десяти камерних приміщеннях; позивач, скориставшись своїм правом самостійно визначити спосіб захисту свого порушеного права, зазначив, що саме у зв`язку з триманням його в період з 25 червня 2023 року по 26 червня 2023 року в умовах, що принижують його гідність йому було заподіяно моральну шкоду, а отже саме на позивача покладається обов`язок довести той факт, що у визначений ним період були порушені його права. Однак, із змісту вищезазначених документів не вбачається, що станом на 25 червня 2023 року 26 червня 2023 року його житлово-побутові умови у камерному приміщені були порушенні відповідачем, а порушення встановлені перевіркою не були усунені та продовжували існувати на час звернення до суду. Не надано також доказів про порушення у цей період і прав засудженого на телефонні розмови та скерування кореспонденції.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кравчука Михайла Олександровичазалишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 08 серпня 2024 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Медвецький С.К.

Оніщук В.В.