печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5726/24-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

при секретарі судового засідання - Гаманюк О.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила визначити місце проживання спільну з відповідачем малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову вказано, що донька проживає разом із позивачем, вона забезпечує дитину належними умовами для проживання, вона має усі необхідні умови для комфортного проживання та гармонійного розвитку. Відповідач в утриманні та вихованні доньки участі не приймає, потребами доньки не цікавиться.

Сторони у підготовче судове засідання не з`явилися: позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримується, а відповідач подав заяву про визнання позову і розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи у справі не з`явився у підготовче судове засідання, про причини неявки до суду не повідомлено, заяви по суті та / або з процесуальних питань не надходили.

На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвали рішення у справі за результатами підготовчого провадження, оскільки відповідачем визнано позов у повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

За час перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 31.07.2018 року, за актовим записом № 3783, виданого Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Після припинення фактичних шлюбних відносин між позивачем та відповідачем, з квітня до серпня 2020 року позивач з донькою проживала у матері в м. Кам`янці- Подільському, потім повернулись до м. Києва, де проживали разом з відповідачем за місцем реєстрації. Після виникнення у відповідача агресивної поведінки відносно позивача та її доньки, ОСОБА_1 винайняла квартиру для окремого проживання з донькою. Позивач самостійно забезпечує доньку та створює належні умови для її розвитку та виховання.

У зв`язку з цим та враховуючи вимоги чинного законодавства, ОСОБА_1 вважає, що слід визначити місце проживання дитини з нею, оскільки до цього наявні всі належні правові підстави.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

Таким чином, батько і мати мають рівнозначні права при визначенні місця проживання дитини. Пріоритет мають лише інтереси самої дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини.

Суд зазначає, що вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишається дитина, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам останнього. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про сина, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визначення місця проживання неповнолітньої доньки сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст. ст. 3, 8, 21, 32, 48, 51, 55, 129, 129-1 Конституції України, ст. ст. 3, 17, 19, 151-153, 155, 162 Сімейного кодексу України,ст. ст. 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 1-16, 29 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-289, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з її матір`ю - ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, 02094, м. Київ, бул. І. Котляревського, 1/1, .

Суддя Т.В. Остапчук