ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Лідовської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/10839/23 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, з апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року, ухвалене у складі судді Ведяшкіної Ю.В., -

ВСТАНОВИВ:

26.12.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ПрАТ «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що в період часу з 11.08.1998 року по 17.10.2019 рік працював на підприємстві відповідача, загальний стаж роботи 21 рік 02 місяці, в умовах впливу шкідливих факторів з повним робочим днем в підземних умовах. Тривалий стаж роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу призвели до стійкої втрати професійної працездатності та професійних захворювань, у зв`язку з чим Висновком МСЕК від 01.08.2023 року позивачу первинно і безстроково визначена стійка втрата професійної працездатності в наслідок професійного захворювання у розмірі 65% та третя група інвалідності.

Вважає, що з вини відповідача, який не створив безпечних умов праці, він втратив здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні та ході, напади утрудненого дихання за типом задухи, кашель з утрудненим відходженням слизового в`язкого харкотиння, біль у грудях та міжлопатковій ділянці, загальну слабкість, підвищену втому, запаморочення, головний біль, стійкій біль, обмеження руху у шийному і поперековому відділах хребта і іррадацією в праву ногу по задньо-боковій поверхні стегна та гомілки, біль та обмеження рухів в плечових, ліктьових і колінних суглобах, біль та оніміння рук, мерзлякуватість кистей, судоми пальців рук, погіршення розбірливості мови, зниження слуху на обидва вуха, шум у голові та вухах. Такий стан не дає йому можливість спокійно відпочивати вночі, займатися фізичною роботою, не може повноцінно жити, зустрічатися з друзями, вести звичайну життєву діяльність. Через біль вимушений приймати велику кількість ліків.

Розмір завданої моральної шкоди оцінює в 480 000 грн., які просить суд стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2023 року позовні вимоги задоволено частково стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 300 000 гривень 00 копійок, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду змінити, задовольнивши його позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції без урахування роз`яснень викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 березня 1995р., №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судом не враховано в повній мірі стан здоров`я позивача, умови праці, період роботи, відсоток втрати професійної працездатності, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідках що наступили, та їх невідворотність. Не враховано та не зазначено, що вини позивача у виникненні професійного захворювання немає. Сума компенсації, зазначена у позовній заяві, є незначною та такою, що може тільки частково компенсувати всі його страждання та переживання.

Крім того, відповідачем також було подано апеляційну скаргу, у якій він просив рішення суду скасувати відмовивши у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування зазначив, що наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. Позивач свідомо приймав запропоновані умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки. Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Відповідач не вчиняв будь-яких протиправних дій, які знаходились би у причинному зв`язку з ушкодженням здоров`я та заподіянню моральної шкоди позивачу. Розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі є надуманими та необгрнутованими. Просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги ПрАТ «Суха Балка».

Учасники спраи в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає,що апеляційна скарга відповідача підлягає відхиленню, апеляційні скарги позивача та відповідача не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в період часу з 11.08.1998 року по 17.10.2019 рік працював на підприємстві відповідача підземним машиністом електровозу 4- го розряду з повним робочим днем в підземних умовах на шахті «Ювілейна», дільниця №26 ПрАТ «Суха Балка». 17.10.2019 року звільнено за власним бажанням по виходу на пенсію за віком (а.с.9-11).

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 14 червня 2023 року ОСОБА_1 отримав хронічні професійні захворювання: 1) хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В, загострення середнього ступеня важкості. Легенева недостатність другого ступеня; 2) вібраційна хвороба першої другої стадії від дії загальної вібрації з периферичним ангіодтистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулярним синдромом (L5, S 1, С6, С7), помірними статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, нейродисторофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових суглобів, деформуючим артрозом дрібних суглобів кистей та трофічними порушеннями на кистях; 3) хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня. (а.с.17-20).

Відповідно Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 15.06.2023 року, хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин: Працюючи на шахті «Ювілейна» підземним машиністом електровоза з 11.08.1998 по 17.10.2019 ОСОБА_1 виконував здійснював управління електровозом під час відкатки навантажених та порожніх рухомих складів, виконував формування рухомих складів, підйом та постановку електровозів, вагонеток, які зійшли з колій та інше.

У п.18 даного Акту причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за значено: Аерозоль переважно фіброгенної дії: концентрація кремнію діоксиду кристалічного при вмісті в пилу від 10 до 70 % в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 2,2 рази згідно з «Гігієнічними регламентами допустимого вмісту хімічних і біологічних речовин у повітрі робочої зони», які затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я від 14.07.2020 №1596і складала 4,4мг/ при ГДК 2,0 мг/м3.

Вібрація загальна: еквівалентний корегований рівень віброприскорення на 1дБ перевищував допустимий рівень згідно ДСН 3.36.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальноїта локальної вібрації» та склав 66 дБ при ГДР-65 лБ.

Шум: еквівалентний корегований рівень шуму перевищував допустимий рівень на 8 дБА, фактичний 88 дБА при гранично-допустимому рівні 80 дБА згідно ДСН 3.3.6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку і інфразвуку».

Відповідно Окремої думки членів комісії з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 , ПрАТ «Суха Балка», як роботодавець, не винне у виникненні професійного захворювання. Умови праці, у яких працював робітник не створювались керівництвом шахти «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка», а є наслідком недосконалості технології розробки корисних копалин підземним способом (а.с.17-20).

Висновком МСЕК від 01.08.2023 року позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності (40% по вібраційній хворобі, 20% по ХОЗЛ , 5% туговухість) та третя група інвалідності безстроково (а.с.21).

У зв`язку із професійними захворюваннями ОСОБА_1 перебував на лікуванні, що підтверджується виписками з медичної карти №3646, 1345, 2573, 521 (а.с.25-33).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 на підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги та наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди відповідачем, через отримане професійне захворювання та втрату працездатності.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду та розглянувши доводи апеляційних скарг виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

На підтвердження факту ушкодження здоров`я позивачем було надано Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, та довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, відповідно до яких позивачу безстроково встановлено 3 групу інвалідності, ступень втрати працездатності 65 відсотків.

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 14.06.2023, встановлені хронічні професійні захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є: Аерозоль переважно фіброгенної дії: концентрація кремнію діоксиду кристалічного при вмісті в пилу від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 2,2 рази згідно з «Гігієнічними регламентами допустимого вмісту хімічних і біологічних речовин у повітрі робочої зони», які затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я від 14.07.2020 №1596і складала 4,4мг/ при ГДК 2,0 мг/м3.

Вібрація загальна: еквівалентний корегований рівень віброприскорення на 1дБперевищував допустимий рівень згідно ДСН 3.36.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальноїта локальної вібрації» та склав 66 дБ при ГДР-65 лБ.

Шум: еквівалентний корегований рівень шуму перевищував допустимий рівень на 8 дБА, фактичний 88 дБА при гранично-допустимому рівні 80 дБА згідно ДСН 3.3.6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку і інфразвуку».

Таким чином, в даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство-відповідача).

Позивачем оскаржується рішення суду у частині розміру моральної шкоди, яку було стягнуто судом першої інстанції, та зазначено, що він є замалим.

Відповідачем у своїй апеляційній скарзі зазначено, що розмір моральної шкоди є необґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи скарг щодо необґрунтованості розміру відшкодування, оскільки відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 березня 1995р., №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного страждання. Діюче законодавство не містить визначення способів обчислення її розміру. Зважаючи на це будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v.BULGARIA, № 68490/01, §62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

З рішення суду вбачається, що судом першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно досліджені всі обставини по справі у тому числі: характер та ступень втрати працездатності, яка встановлена позивачу безстроково, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, з урахування встановлення третьої групи інвалідності, яка є робочою групою, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, судом враховані всі надані сторонами докази і їм дана належна оцінка. Визначена судом сума відшкодування моральної шкоди у 300 000грн. є справедливою та такою, що відповідає обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Суха Балка» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: