ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 серпня 2024 року

м. Харків

справа № 636/1561/24

провадження № 22-ц/818/2253/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 10 квітня 2024 року, постановлене суддею Оболєнською С.А.,

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між сторонами 04.08.2020, визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя легковий автомобіль Renault Megane Scenic, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 см?, колір чорний, державний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_2 , виділити автомобіль відповідачу, стягнути з останнього на її користь грошову компенсацію за частку вартості автомобіля в розмірі 103143 грн 50 коп. та судові витрати.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вони з відповідачем з 04.08.2020 перебувають у зареєстрованому шлюбі, у якому дітей не мають. Сімейні стосунки не склалися, вони мають різні погляди на сімейне життя, мешкають окремо, сім`я остаточно розпалася, шлюб носить формальний характер.

За час шлюбу ними придбано автомобіль Renault Megane Scenic, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 см?, колір чорний, державний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за відповідачем та який неможливо поділити технічно без втрати його цільового призначення, у зв`язку з чим вона звернулась до суду.

Під час підготовки позову стало відомо, що 21.02.2024 відбулась перереєстрація транспортного засобу із укладанням договору купівлі-продажу через електронні сервіси та зовнішні ресурси, в результаті чого, як зазначено у Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, власників цього транспортного засобу стало двоє. Тобто відповідач без згоди позивача розпорядився майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У приватній розмові відповідач підтвердив позивачу, що продав автомобіль.

Враховуючи те, що автомобіль є неподільною власністю, вона вважає за необхідне залишити його за відповідачем та отримати від останнього компенсацію за частину автомобіля, яка складає 103143,50 грн.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 10 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 04 серпня 2020 року відділом ДРАЦС по місту Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 179.

Прізвище ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишено « ОСОБА_3 ».

Визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_2 легковий автомобіль Renault Megane Scenic, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 см?, колір чорний, державний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за частку вартості автомобіля Renault Megane Scenic, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 см?, колір чорний, державний номер НОМЕР_2 , в розмірі 103143 (сто три тисячі сто сорок три) грн 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким стягнути грошову компенсацію за частку вартості автомобіля у розмірі, що відповідатиме частки грошової оцінки автомобіля згідно з автотоварознавчою експертизою.

Зазначає, що під час постановлення рішення судом першої інстанції не враховано позицію відповідача, не було надано терміну для подання відзиву на позов, не було викликано нового власника автомобіля, не враховано, що автомобіль продано, але фактично знаходиться у позивача, яка утримує його у себе та не віддає новому власнику. Вказує, що наявний договір купівлі-продажу автомобіля згідно якого автомобіль продано за 100 000 грн., а стягнута судом компенсація перевищує 100 % вартості спірного автомобіля. Зазначає, що позивач не надала суду достатніх доказів на підтвердження позову, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Вказує, що позивачем для підтвердження вартості автомобіля надано скріншот результатів калькулятору розрахунку вартості автомобіля, який не може бути прийнятий як доказ. Наголошує, що судом не досліджено дійсну оцінку майна, не взята до уваги сума продажу майна.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Рішення суду першої інстанції в частині вимог щодо розірвання шлюбу не оскаржується, а отже судом апеляційної інстанції не переглядається.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним задовольнити її частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, 04.08.2020 відділом ДРАЦС по місту Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Харків) між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , про що складено відповідний актовий запис за № 179. У даному шлюбі сторони дітей не мають.

За час перебування сторін у шлюбі - 08 грудня 2021 року сторонами набуто право власності на транспортний засіб Renault Megane Scenic, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 см?, колір чорний, державний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 .

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 27.02.2024, власників транспортного засобу Renault Megane Scenic, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 см?, колір чорний, державний номер НОМЕР_2 , стало двоє. Дата останньої реєстрації ТЗ - 21.02.2024, місце проведення останньої реєстрації ТСЦ 3245.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачу не було відомо про відчуження відповідачем 08.12.2021 транспортного засобу та відповідно згода позивача на відчуження спірного автомобіля не надавалася.

Транспортний засіб - автомобіль марки Renault Megane Scenic, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 см?, колір чорний, державний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_2 , придбаний подружжям під час шлюбу, отже, цей автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і презумпція віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя відповідачем не спростована, як і не доведено, що автомобіль придбаний за власний кошт відповідача.

Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За змістом статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

В силу статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Із положень частини першої статті 69 СК України слідує, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Аналогічні положення закріпленні у статті 372 Цивільного кодексу України.

Як передбачено статтею 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом усе майно, яке набуте подружжям за час перебування у шлюбі, є його спільною сумісною власністю.

Розпорядження спільним майном подружжя повинно здійснюватися за їх спільною згодою, зокрема для відчуження автомобіля як цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Подружжя має право на поділ спільного майна незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки сторін є рівними.

Поділ неподільної речі, яка відноситься до спільної сумісної власності подружжя, можливий у спосіб присудження цієї речі одному з подружжя та компенсації вартості частини речі іншому з подружжя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 30 постанови від 21грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Також Верховний Суд України у пункті 22 цієї постанови роз`яснив, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та статті 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 розпорядився автомобілем на власний розсуд без письмової згоди ОСОБА_1 , а тому позивачка має право на компенсацію вартості частки спірного майна.

При цьому позивач визначив дійсну вартість автомобіля за допомогою онлайн калькулятора розрахунку вартості автомобіля, розташованого на сайті AUTO.RIA, та станом на лютий 2024 року.

Доводи відповідача про те, що не була врахована його позиція та не надано строку на подання відзиву, судом апеляційної інстанції не приймається до уваги, оскільки відповідач в судовому засіданні був присутнім, між тим, клопотання про надання йому строку для подачі відзиву не заявляв, як і не заявляв клопотаня про призначення експертизи, для визначення розміру вартості автомобіля.

З огляду на встановлену презумпцію спільної власності спірного автомобіля надання позивачем певних доказів його вартості, визначення цієї вартості, а також ураховуючи засади змагальності і диспозитивності цивільного судочинства саме відповідачу в порядку черговості належало спростовувати відповідну презумпцію та надавати належні та допустимі докази для з`ясування (спростування) заявлених до компенсації грошових коштів.

Відповідач вказує, що суд не врахував, що продаж автомобіля відбувся за 100 000 грн.

Такі доводи апеляцйним судом не приймаються, оскільки у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість.

Отже, встановивши, що сторони придбали автомобіль марки Renault Megane Scenic, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 см?, колір чорний, державний номер НОМЕР_2 , під час перебування у зареєстрованому шлюбі і що відповідач розпорядився зазначеним спільним майном подружжя на власний розсуд без повідомлення та письмової згоди ОСОБА_1 , суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку, що в такому випадку позивач має право на грошову компенсацію половини вартості спірного транспортного засобу.

При цьому, визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля, місцевий суд правильно виходив з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з них, визначається виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна, що відповідає правовому висновку, викладеному, зокрема у вищенаведеній постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Оскільки відповідач презумпції спільної сумісної власності подружжя на спірний транспортний засіб та розміру вартості автомобіля не спростував, тому апеляційний суд, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначення розмір компенсації вартості частки автомобіля, яка становить 103143,50 грн.

Між тим, колегія суддів вважає зайвим зазначення в резолютивній частині рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя легкого автомобіля Renault Megane Scenic, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 см?, колір чорний, державний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_2 , оскільки з матеріалів справи вбачається, що на час ухвалення рішення судом першої інстанції власник автомобіля змінився.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню в частині задоволення позовних вимог про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя легкого автомобіля Renault Megane Scenic, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 см?, колір чорний, державний номер НОМЕР_2 .

Відповідно п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374,376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 10 квітня 2024 року в частині задоволення позовних вимог про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя легкого автомобіля Renault Megane Scenic, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 см?, колір чорний, державний номер НОМЕР_2 скасувати, у задоволенні цих позовних вимог вімовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено 06 серпня 2024 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

Ю.М. Мальований