ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 688/509/24

Провадження № 22-ц/4820/1194/24

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Демчук В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 688/509/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 квітня 2024 року (суддя Стаднічук Н.Л., повне судове рішення складено 17 квітня 2024 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», Товариства) вказувало, що 17.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі - ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №4930583 про надання споживчого кредиту (далі - Кредитний договір), за умовами якого сума кредиту склала 12 000 грн. ТОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання перед відповідачем шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника № НОМЕР_1 . Проте, ОСОБА_1 свої зобов`язання за Кредитним договором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, не уклав угоду про пролонгацію строку дії Кредитного договору, у зв`язку із чим його було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів.

01 грудня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №01.12/2022-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за Кредитним договором, про що відповідача було повідомлено шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну пошту позичальника.

Позивач зазначає, що станом на дату звернення до суду заборгованість ОСОБА_1 по Кредитному договору становить 39360 грн, з яких: 12 000 грн заборгованість по тілу кредиту та 27 360 грн - заборгованість по нарахованим процентам. А тому, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 39360 грн заборгованості, 2422,40 грн судового збору та 10 000 грн витрат на правничу допомогу.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 квітня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за договором № 4930583 про надання споживчого кредиту від 17.10.2021 в сумі 12000 грн. В задоволенні решти позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» судовий збір в сумі 738,59 грн та витрати на правову допомогу в сумі 1524,50 грн.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Представник позивача посилається на те, що Кредитний договір, укладений між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем, відповідає вимогам законодавства України, адже електронна форма договору прирівнюється до письмової, проте з певними особливостями щодо укладення таких договорів. Так, на підтвердження укладення Кредитного договору було надано електронний доказ в паперовій формі, що підписаний відповідачем шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «С434655» і ці дії свідчать про те, що ОСОБА_1 ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов і уклали в належній формі Кредитний договір. Переказ кредитних коштів, виданих в рамках Кредитного договору, здійснювався на банківську картку відповідача № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою про перерахування коштів. Товариство наголошує, що відповідач не заперечує факт укладення Кредитного договору, а також фат отримання кредитних коштів на його банківську картку.

Крім того, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у стягнення відсотків, адже в даному випадку нараховані відсотки не носять штрафного характеру - не є пенею чи неустойкою, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.

Також, представник позивача зауважує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки п.10.8 Кредитного договору, відповідно до якого підписуючи цей договір, споживач підтвердив, зокрема, що: перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до статті 9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в частинах 1, 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті; він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», що розміщені на Веб-сайті та затверджені наказом №53-ОД від 16.01.2020, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» посилається на те, що міськрайонний суд встановив факт укладення договору про надання споживчого кредиту, проте на умовах безвідсоткової позики, що суперечить встановленій меті діяльності фінансової компанії.

Також, Товариство зазначає, що документально доведено понесені ним витрати на правову допомогу, а тому у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 до апеляційного суду не надходив.

Справа розглядається в порядку частини 1 статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями частини 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» оскаржує рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 квітня 2024 року в частині відмови у позовних вимогах про стягнення відсотків, тому, враховуючи межі розгляду справи апеляційним судом, рішення в частині задоволених позовних вимог не переглядається.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Так, відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина 1 статті 263 ЦПК України).

Судове рішення в оскаржуваній частині зазначеним вимогам не відповідає.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

У статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.

Встановлено, що 17 жовтня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 4930583 про надання споживчого кредиту (надалі Договір), відповідно до умов якого сума кредиту (загальний розмір) складає 12 000 грн (п.1.3 договору); строк кредиту - 30 днів; дата повернення кредиту - 16.11.2021, про що зазначено в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору (п. 1.4 договору); строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2 (пп. 4.2.1-4.2.4) договору або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (пп.4.3.1-4.3.2) договору; стандартна процента ставка становить 1,90 % в день (п. 1.5 договору); повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів (п. 6.1 договору).

Відповідно п.2.1 цього Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Договір про надання споживчого кредиту, Додаток № 1 до нього, в якому визначено графік платежів, сума кредиту та сума нарахованих процентів і паспорт споживчого кредиту підписані ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором С434655 17.10.2021 об 10:05:08 (а.с.38-42, 43-45, 46).

З огляду на повідомлення ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» від 21.12.2022 слідує, що згідно договору №087/20-П від 08.07.2020 з ТОВ «Авентус України» 17.10.2021 була проведена успішна транзакція на суму 12 000 грн на картку НОМЕР_1 (а.с.47-48).

Як вбачається із представленого позивачем розрахунку заборгованості за вказаним кредитом станом на 30.11.2022 відповідач має існуючу перед кредитором прострочену заборгованість на загальну суму 39 360 грн, зокрема, заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12 000 грн та заборгованість за процентами в сумі 27 360 грн (а.с.49-59).

01.12.2022 між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) укладено договір факторингу №01.12./22-Ф, відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.

Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги (а.с.16-20).

Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №01.12/22-Ф від 01.12.2022 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 6419. Загальна сума заборгованості складає 47 206 451, 52 грн (а.с.20 зворот).

Про відступлення права грошової вимоги відповідача було повідомлено письмово на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначену при укладенні кредитного договору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача відсотків, суд першої інстанції виходив із того, що договір про надання споживчого кредиту не підтверджує факт підписання договору відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам Закону України «Про електронний цифровий підпис», а тому відсутні підстави вважати, що сторони погодили розмір та порядок нарахування відсотків за кредитним договором.

Однак, апеляційний суд не погоджується із таким висновком міськрайонного суду з огляду на наступне.

Так, згідно з статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-2 статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК України).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За статтею 12 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

При цьому, згідно з частиною 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України.

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина 2 статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Суд першої інстанції правильно констатував, що 17.10.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір №4930583 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачу надано 12 000 грн на умовах зворотності, платності строком до 16.11.2021.

Договір про надання споживчого кредиту №4930583 від 17.10.2021 підписано відповідачем електронним підписом шляхом зазначення одноразового ідентифікатора, відповідно до частин 6, 8 статті 11, статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

За змістом частини 13 статті 11 цього Закону докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами Договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до частини 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 2.1 Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

І судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі Договору отримав кредит у розмірі 12000 грн, що останнім не заперечується.

Проте, міськрайонний суд не врахував, що відповідно до узгоджених сторонами умов Договору, стандартна процента ставка за користування кредитними коштами становить 1,90 % в день (п. 1.5 договору) та умовами Договору передбачено нарахування відсотків після місячного строку дії договору, оскільки передбачено його автоматичну пролонгацію.

Так, пунктом 4.3 Договору визначено порядок пролонгації строку кредиту. Сторони домовилися, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п. 4.2.2-4.2.4 договору. Тобто, в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (п.4.3.1)

Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених в п.п. 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п.4.2. Договору.

Матеріали справи містять детальний розрахунок кредитної заборгованості позичальника з врахуванням розміру відсоткової ставки 1,90 % в день, що виконаний кредитодавцем станом на 30.11.2022. ОСОБА_1 не надав свого розрахунку чи інших доказів, які б давали суду підстави для встановлення іншого розміру заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, тобто відповідачем не спростований факт наявності та розміру заборгованості по відсоткам, чи порядок її нарахування.

Отже, враховуючи положення п.5.1, п. 6.1 Договору та положення договору факторингу №01.12/22-Ф від 01.12.2022, дані витягу з Реєстру боржників (витяг) до Договору факторингу №01.12/2022 від 01.12.2022, правомірність нарахування позивачем заборгованості по процентам, розмір яких позичальником не спростовано, колегія суддів погоджується із визначеною позивачем сумою заборгованості за відсотками, що підлягає до стягнення із ОСОБА_1 в розмірі 27360 грн.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення в частині відмови у стягненні відсотків є обґрунтованими, а тому наявні правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення в цій частині та ухвалення нового судового рішення в зазначеній частині щодо стягнення відсотків, у зв`язку із чим слід змінити розподіл судових витрат.

У позовній заяві ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»» заявлено про стягнення з ОСОБА_1 10000 грн понесених витрат на правову допомогу, що була надана в суді першої інстанції.

Так, надання правничої допомоги позивачу адвокатом Столітнім М.М. підтверджується Договором про надання правової допомоги №10/07-2023 від 10 липня 2023 року, ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1423361 від 26.01.2024 та свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю.

За змістом умов Договору про надання правової допомоги №10/07-2023 від 10 липня 2023 року (далі - договір) предметом цього договору є надання юридичної допомоги клієнту в обсязі та на умовах передбачених цим договором.

Адвокат бере на себе виконання наступних дій з надання правової допомоги: представництво інтересів клієнта в будь - яких органах державної, законодавчої та виконавчої влади, органах прокуратури, податкових органах, міліції, судових органах усіх рівнів, органах місцевого самоврядування, органах управління установ, організацій, підприємств та їх об`єднань, керівних органах об`єднань громадян; збирання відомостей про факти, які можуть бути використані як докази у зв`язку з виконанням доручення; використання засобів захисту, передбачених КПК України, ЦПК України та іншими законами України; виконання інших дій, передбачених законодавством.

Отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. За надання правової допомоги, відповідно до даного договору, клієнт авансовано сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі або у процентному відношенні залежно від ціни позову, відповідно до домовленості сторін та згідно рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару. Крім цього, сторони можуть домовитися про додатковий гонорар (премію), якщо для клієнта прийнято позитивне рішення. Факт наданих послуг підтверджується звітом про надання правової допомоги. Підставою для оплати є рахунок-фактура. Клієнт здійснює оплату за надані послуги у день отримання рахунку-фактури шляхом безготівково перерахування коштів на розрахунковий рахунок.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Договір діє до моменту фактичного виконання доручення або до моменту розірвання договору.

Відповідно до Звіту від 26.01.2024 про надання правової допомоги згідно Договору №10/07-2023 від 10.07.2023 та Рахунку на оплату по замовленню №1982/25/01 від 25.01.2024 ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прийняло наступну правову допомогу від адвоката Столітнього М.М.: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором №4930583 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 - 3000 грн (3 год * 1000 грн), складання позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором №4930583 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 - 5000 грн (5 год * 1000 грн), подання позовної заяви в інтересах клієнта - 2000 грн (2 год * 1000 грн), а всього сума послуг складає 10000 грн.

Згідно платіжної інструкції №2975 від 25 січня 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» сплатило за адвокатські послуги згідно р/ф №1982/25/01 від 25.01.2024 адвокату Столітньому М.М. 10000 грн.

Статтею 137 ЦПК України закріплено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про відшкодування витрат на правову допомогу подана представником позивача у визначений законом строк разом з позовною заявою, тобто, до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Відповідно до вимог статей 137, 141 ЦПК України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 дійшла висновок про те, що витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України) При прийнятті рішення щодо відшкодування витрат на правову допомогу слід керуватися такими критеріями: дійсність витрат, необхідність витрат, розумність розміру витрат, співмірність витрат.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява N 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява N 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката, передбачених договором.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що адвокатом надано послуги позивачу у виді збору та аналізу доказів і документів для подання позовної заяви, складання позовної заяви та її подання до міськрайонного суду і позивачем при подачі позову визначено ціну позову у сумі 39360 грн, і саме ця сума заборгованості підлягає до стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», зважаючи на позицію відповідача щодо не співмірності витрат на оплату правничої допомоги та з огляду на обґрунтованість, розумність, необхідність і співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, апеляційний суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 5000 грн.

Також, в апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просить, поміж іншого, стягнути з відповідача 8000 грн витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

Так, надання правничої допомоги позивачу адвокатом Крюковою М.В. в апеляційному суді підтверджується Договором про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07 липня 2022 року, ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АН №1075167 від 08.03.2023 та свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю.

За змістом умов Договору про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07 липня 2022 року (далі - договір) предметом цього договору є надання клієнту правової допомоги, інформації, юридичної допомоги, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності в будь-якому статусі. Встановлення обставин справи, збір та аналіз доказів та документів, формування правової позиції, складення та подання позовних заяв, клопотань, заяв, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Представництво інтересів клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особам, а також при виконанні рішень.

Оплата за надані послуги складається з суми вартості послуг, зазначених у рахунку-фактурі. Факт надання послуг підтверджується звітом про надання правової допомоги. Підставою для оплати є рахунок-фактура. Клієнт здійснює оплату за надані послуги у день отримання рахунку-фактури шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок.

Договір набирає чинності з дати його підписання і діє протягом 12 наступних календарних місяців. Після закінчення строку дії договору, якщо сторони продовжують виконувати його умови, договір вважається пролонгованим на той же строк і на тих же умовах.

Відповідно до Звіту від 03.05.2024 про надання правової допомоги згідно Договору №07/07-2022 від 07.07.2022 ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прийняло наступну правову допомогу від адвоката Крюкової М.В.: правова експертиза документів та складання апеляційної скарги у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 - 8000 грн.

Згідно платіжної інструкції №4333 від 03 травня 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» сплатило за адвокатські послуги адвокату Крюковій М.В. 8000 грн; призначення платежу: сплата за правову експертизу документів та складання апеляційної скарги у справі №688/509/24.

З огляду на наведене та зважаючи на те, що апеляційна скарга ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» підлягає до задоволення; беручи до уваги характер виконаної адвокатом роботи під час розгляду цієї справи в суді апеляційної інстанції; принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, а також критерії розумності їхнього розміру; виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі; з огляду на неподання ОСОБА_1 клопотання про зменшення судових витрат на оплату правничої допомоги, а також враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, колегія суддів вважає, що з відповідача слід стягнути на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» судові витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як слідує із матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 2906,88 грн. Позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги позивача підлягають до задоволення в повному обсязі, а тому підлягає до стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» судовий збір у розмірі 5329,28 грн (2422,40 грн + 2906,88 грн).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задовольнити.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 квітня 2024 року в частині відмови у стягненні відсотків, в частині судового збору і витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити в цих частинах нове судове рішення.

Позовну вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» про стягнення відсотків задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (; вул. Загородня, 15, офіс 118/2, м. Київ) суму заборгованості по відсоткам в розмірі 27360 (двадцять сім тисяч триста шістдесят) грн.

Змінити розподіл судових витрат, стягнувши з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (; вул. Загородня, 15, офіс 118/2, м. Київ) 13000 (тринадцять тисяч) грн витрат на правничу допомогу та 5329 (п`ять тисяч триста двадцять дев`ять) грн 28 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 08 серпня 2024 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай