П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2024 року місто Київ

справа № 757/7493/22-ц

провадження №22-ц/824/6689/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Печерського районного суду м.Києва від 14 грудня 2023 року, ухвалене у складі судді Вовка С.В.,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просив визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину від 28 жовтня 2021 року, видані приватним нотаріусом КМНО на ім`я ОСОБА_2 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 та на автомобіль Міцубісі Педжеро Вагон, 2008 року випуску, що мав держномер НОМЕР_1 ; визнати недійсним договір дарування 1/100 частини квартири АДРЕСА_1 , укладеним 19 листопада 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу 97/300 частини квартири30 в будинку АДРЕСА_2 , укладеним 19 листопада 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина, що складається з автомобіля Міцубісі Педжеро Вагон, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; 1/3 частини двокімнатної квартири, площею 59,7 кв.м. АДРЕСА_1 . Крім померлого ОСОБА_4 власниками квартири є позивач та ОСОБА_5 , право власності на квартиру набуто в порядку приватизації з 20 листопада 2003 року.

Позивач, будучи інвалідом другої групи, має право на обов`язкову частку при спадкуванні. ОСОБА_2 , племінниця померлого батька, не повідомила позивача про смерть ОСОБА_4 , нотаріусу подала недостовірну інформацію щодо відсутності інших спадкоємців. А отримавши 28 жовтня 2021 року свідоцтво про право на спадщину, негайно приступила до реалізації квартири.

19 листопада 2021 року у приватного нотаріуса Буглак О.Г. відповідач підписала угоду дарування та договір купівлі-продажу та відчужила частину квартири, отриману у спадок, ОСОБА_3 .

У зв`язку з тим, що часткою позивача у спадковому майні заволоділи обидва відповідача з порушенням закону, то і свідоцтва на спадщину від 28 жовтня 2021 року на ім`я ОСОБА_2 , а також договори, вчинені 19 листопада 2021 року, повинні бути визнані недійсними.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 14 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину від 28 жовтня 2021 року , видані приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу на ім`я ОСОБА_2 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 ( в нотаріальному реєстрі № 4323) та на автомобіль Міцубісі Паджеро Вагон, 2008 року випуску, що мав державний номер НОМЕР_1 (в реєстрі № 4325).

Визнано недійсним договір дарування 1/100 частини квартири АДРЕСА_1 , укладеним 19 листопада 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу 97/300 частини квартири АДРЕСА_1 , укладеним 19 листопада 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_3 адвокат Оксентюк О.Д. подав апеляційну скаргу, в який просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсними договорів дарування та купівлі-продажу.. Суд не звернув увагу щодо неналежного відповідача, оскільки договори дарування та купівлі-продажу були укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , а не ОСОБА_8 .

Строк на подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 був пропущений, так як позивач сам підтверджує, що з батьком не проживав і те, що він не був прописаний за місцем свого фактичного проживання - є порушенням порядку декларування та реєстрації місця проживання.

Оскільки на момент звернення позивача з заявою про прийняття спадщини, майно було продано та добросовісно придбано іншою особою, тому ні свідоцтво про право на спадщину, ні договір купівлі-продажу та дарування не можуть бути визнані недійсними, виходячи з положень ст.1280 ЦК України.

У суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання недійсними договорів, оскільки ОСОБА_3 є добросовісним вигодонабувачем, нічим не пов`язаним із позивачем.

Також просив скасувати заходи забезпечення позову в частині накладення арешту на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

В свою чергу ОСОБА_2 також не погодилась з рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в який просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що суд першої інстанції неправильно тлумачить ст.ст.1268, 1270, 1272 ЦК України, та дійшов хибного висновку, що пропуск строку для прийняття спадщини не впливає на право спадкоємця на цю спадщину. Оскільки позивач спадщину після смерті батька не прийняв, у нього відсутнє право як на спадщину, так і на оскарження свідоцтва про право на спадщину.

Висновки суду не відповідають обставинам справи.

Позивачем не доведений родинний зв`язок. Згідно копії паспорта та пенсійного посвідчення прізвище позивача ОСОБА_9 , в той же час прізвище спадкодавця ОСОБА_10 .

Суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, а саме прийняв на етапі судових дебатів і без обговорення експертний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз від 29 листопада 2023 року.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник адвокат Павлов О.В. апеляційні скарги підтримали і просили задовольнити.

Представники ОСОБА_11 Адвокати Оксентюк О.Д. та ОСОБА_12 апеляційні скарги підтримали і просили їх задовольнити.

Представник ОСОБА_1 адвокат Гуськова Л.М. проти доводів апеляційних скарг заперечувала і просила рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.

В судове засідання треті особи: приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Сєрова О.В. та ОСОБА_13 не з`явилися, про місце, день і час засідання суду були повідомлені шляхом направлення судових повідомлень на електронні адреси, причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Судом установлено, що згідно із заповітом, посвідченим 7 лютого 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сєровою О.В., ОСОБА_4 усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом матиме право він заповідав ОСОБА_2 .

30 квітня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса КМНО Сєрової О.В. із заявою про прийняття спадщини, в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний дядько - гр. ОСОБА_4 , що мешкав в АДРЕСА_3 . На день смерті гр. ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, на яке померлий залишив заповіт на ім`я ОСОБА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Сєровою О.В., 7 лютого 2019 року, за реєстровим № 518. Також у заяві ОСОБА_2 зазначила, що крім неї, спадкоємців більше немає.

28 жовтня 2021 року приватним нотаріусом КМНО Сєровою О.В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно з яким спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , які належали спадкодавцю. Це свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину спадкового майна видано ОСОБА_2 .. Право власності на 1/3 частину квартири підлягає державній реєстрації, яка проводиться приватним нотаріусом КМНО Сєровою О.В., одночасно з видачею цього свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

28 жовтня 2021 року приватним нотаріусом КМНО Сєровою О.В. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно з яким спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з автомобіля MITSUBISHI PAJERO WAGON, 2008 року випуску, днз. НОМЕР_1 .

19 листопада 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір дарування 1/100 частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Буглак О.Г., згідно з умовами якого дарувальник подарувала, а обдарована прийняла в дар 1/100 частину квартири АДРЕСА_1 .

19 листопада 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу 97/300 частин квартири, посвічений приватним нотаріусом КМНО Буглак О.Г., згідно з яким продавець передала, а покупець прийняв у власність належну продавцю на праві спільної часткової власності 97/300 частин квартири АДРЕСА_1 .

10 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса КМНО Сєрової О.В. із заявою про прийняття спадщини за законом, в якій зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_4 , що мешкав в АДРЕСА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина. Відповідно до ст.1241, ч.3 ст.1235 ЦК України , у зв`язку з наявністю заповіту на ім`я ОСОБА_2 , та у зв`язку з тим, що він є повнолітнім непрацездатним сином спадкодавця, він має право на спадкування половини частки, яка б належала йому у разі спадкування за законом (має право на спадкування обов`язкової частки) та бажає прийняти спадкове майно, яке входить до складу спадщини, де б воно не було і з чого б воно не складалося.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є інвалідом другої групи, тобто повнолітньою дитиною спадкодавця, визнаною особою з інвалідністю в установленому законом порядку, відповідно має право на спадкування незалежно від змісту заповіту (обов`язкова частка). Зі змісту заповіту спадкодавця ОСОБА_4 не вбачається будь-яких обмежень та обтяжень для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині.

Суд вважає, що позивач має право оспорювати свідоцтва про право на спадщину, оскільки останній вчинив дії для прийняття спадщини, подавши відповідну заяву нотаріусу, а видані свідоцтва про право на спадщину порушують права позивача.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець) до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини день смерті особи (ч.ч.1 та 2 ст.1220 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноважений на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Відповідно до ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного орану місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Прийняття спадщини спадкоємцем є обов`язковою умовою здійснення права на спадщину як за законом, так і за заповітом, а також і права на обов`язкову частку у спадщині.

Згідно ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується ( не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Аналіз ст.1301 ЦК України свідчить, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 зроблено висновок, що : «у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним; визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо».

Установлено, що ОСОБА_2 набула право на спадкування після смерті ОСОБА_4 , на підставі заповіту, який недійсним не визнавався.

В той же час ОСОБА_1 спадщину у вигляді обов`язкової частки після смерті батька не прийняв, в установлений законом шестимісячний строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звернувся. На момент відкриття спадщини з спадкодавцем не проживав, про що зазначено в позовній заяві.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19, державна реєстрація спадкоємця сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації. Частина 3 ст.1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Отже, сам факт реєстрації спадкоємця ОСОБА_1 за адресою реєстрації спадкодавця: АДРЕСА_3 , за відсутності доказів його фактичного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не дає підстав для висновку, що ОСОБА_1 прийняв спадщину.

Якщо спадкоємець, який має право на обов`язкову частку у спадщині, не проживав зі спадкодавцем на день його смерті і не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину.

З вимогами про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 не звертався.

Сам факт подання ОСОБА_1 10 грудня 2021 року до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після спливу шестимісячного строку з часу відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_1 - день смерті ОСОБА_4 ), не дає підстав вважати, що останній прийняв спадину.

Суд першої інстанції зазначених обставин не врахував і дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, набув статусу спадкоємця, права якого на обов`язкову частку у спадщині порушені видачею ОСОБА_2 свідоцтв про право на спадщину.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати ОСОБА_2 та ОСОБА_11 у вигляді судового збору за подання апеляційних скарг мають бути компенсовані за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки ОСОБА_1 як інвалід другої групи звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 14 грудня 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сєрова Олена Валеріївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буглак Олеся Гурамівна про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовити.

Судові витрати ОСОБА_2 у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 4465,80 грн. та судові витрати ОСОБА_3 у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2977,20 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова складена 13 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус