Справа № 454/4820/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2024 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М.Я. ,

за участю секретаря Калиш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 та Сокальський ВДВС у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального Міністерства Юстиції (м.Львів) про відстрочення виконання рішення,

в с т а н о в и в:

Заявники звернулись до суду з даною заявою та просять суд відстрочити на 1 рік виконання рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07.02.2023р. у справі №454/4820/21 про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з житлового будинку по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначили, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 07.02.2023р. виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з житлового будинку по АДРЕСА_1 , яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 14.08.2023р.

Після перегляду рішення апеляційним судом таке набрало законної сили та позивачем було подано на виконання в Сокальський ВДВС у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального Міністерства Юстиції (м.Львів) де державними виконавцями було відкриті виконавчі провадження. Однак виконання рішення було зупинено до розгляду справи у суді касаційної інстанції.

Постановою Верховного суду України від 15.02.2024р. касаційну скаргу залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного суду без змін..

Відтак відпала підстава для зупинення виконання рішення.

Вказують, що вони іншого житла не мають та не можуть в стислий термін придбати інше житло, через брак заощаджень, оскільки усі кошти вкладали в покращення та благоустрій будинку з якого підлягають виселенню.

Також, зазначають, що даний спір між ними виник з особистих неприязних відносин та триває впродовж багатьох років. Спірний будинок не потрібний ОСОБА_4 , оскільки він є одноособовим власником та проживає в квартирі АДРЕСА_2 .

Представник ОСОБА_4 - адвокат Мартинюк О.І. надала заперечення на заяву про відстрочення виконання рішення, в якому просила відмовити у задоволенні заяви, оскільки викладене в заяві не відповідає дійсності. Вищевказаний будинок насправді занедбаний та недоглянутий. У ОСОБА_1 є будинок в АДРЕСА_3 , що належав її мамі, у якому ніхто не проживає та ніхто не зареєстрований. У спірному будинку ОСОБА_4 не проживає, тому, що поки там проживають заявники це не можливо. Також, зазначає, що більше 10 років тривав судовий процес щодо спірного будинку.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 07.02.2023р. ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , виселено з будинку АДРЕСА_4 та стягнуто судові витрати.

Постановою Львівського апеляційного суду від 14.08.2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - адвоката Матвійчук Г.М. було залишено без задоволення, а рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07.02.2023р. було залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 15.02.2024р. касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07.02.2023р. та постанову Львівського апеляційного суду від 14.08.2023р. залишено без змін.

Згідно з положеннями ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно ст. 435 ЦПК України відстрочення виконання рішення є правом суду, а не обов`язком.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч.ч. 4, 5 ст. 435 ЦПК України).

Право на звернення до суду звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Отже, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Системне тлумачення положень ст. 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10.

Окрім того, під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Як передбачено ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову. За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. Законом можуть встановлюватися особливості щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Крім того, пунктом 10 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року № 14, визначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п.40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання названий Суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд, суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

У цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Відповідач і позивач знаходяться у рівних економічних умовах і в одній державі, тому незадовільний фінансовий стан відповідача є недостатньою причиною для розстрочення виконання рішення суду.

Підставами для відстрочки виконання судових рішень у справі згідно поданої заяви боржниками є відсутність іншого житла, невеликий дохід, скрутне матеріальне становище, у зв`язку з тим, що вони вкладали свої кошти в покращення житлового будинку з якого їх виселяють.

Суд, в даному випадку зазначає, що боржниками не долучено жодних доказів на підтвердження скрутного матеріального становища та надані ними додатки жодним чином неможливо врахувати як обставини, що істотно ускладнюють виконання судового рішення у даній справі.

Крім того, з досліджених матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує конфлікт з приводу даного будинку понад 10 років. Вказане свідчить про тривалість спірних правовідносин між сторонами, а тому відстрочення виконання судового рішення про виселення, яке набрало законної сили, призведе до порушення прав та законних інтересів стягувача, та суперечитиме принципам обов`язковості виконання судових рішень та правової визначеності.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, суд вважає, що боржниками не доведено існування у них виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення у даній справі, а посилання на складне матеріальне становище боржника та наявність іншого житла у стягувача за наданих суду доказів не свідчить ні про винятковість, а ні про поважність причин невиконання рішення суду, а тому не може бути підставою для відстрочки виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, відсутні підстави для відстрочення виконання рішення суду у цивільній справі №454/4820/21, а тому, заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259-261, 353-355, 435 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 та Сокальський ВДВС у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального Міністерства Юстиції (м.Львів) про відстрочення виконання рішення - відмовити

Ухвала може бути оскаржена сторонами безпосередньо до Львівського апеляційного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий: М. Я. Адамович