Справа № 183/2003/24
№ 2/183/1978/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2024 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судових засідань Аніськової А.В.,

розглянувши, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

29 лютого 2024 року Товариство с обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором № 101067416 від 07.07.2021 року у розмірі 23 326,05 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 07 липня 2021 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит № 101067416, за яким відповідачу на підставі платіжного доручення були перераховані кредитні кошти в сумі 6 000,00 гривень, а він в свою чергу, зобов`язався у 15 денний строк повернути зазначену суму й сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

Однак, у супереч умов кредитного договору, відповідачем була допущена заборгованість, у розмірі 23 326,05 грн., з яких:

- 5 415,00 грн. - тіло кредиту;

- 17 311,05 грн. - відсотки за користування кредитом;

- 600,00 грн. - комісійна винагорода

Право вимоги за вказаним кредитним договором відчужені до ТОВ «Діджи фінанс» за договором про відступлення прав вимоги №10Т від 13.10.2021 року.

Зазначену суму заборгованості ТОВ «Діджи фінанс» просило стягнути з відповідача, а також покласти на нього судові витрати.

Ухвалою суду від 15 березня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження по справі (а.с. 67).

В судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, одночасно позов підтримав, просив задовольнити його у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами.

Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином. Неявка третьої особи не перешкоджає розгляду справи.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

07 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 101067416, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику у строкове платне користування грошові кошти в розмірі 6 000,00 гривень, які відповідач, у свою чергу, зобов`язався повернути у 15-ти денний строк, а також сплатити відсотки за користування кредитом в сумі 900,00 грн., за відсотковою ставкою 1% від фактичного залишку за кожен день користування кредитом та 600,00 грн. комісії одноразово. Загальна вартість кредиту у відповідності до графіку платежів та п. 1.5 кредитного договору становить 7 500,00 гривень (а.с. 30-37, 38).

Позивач наполягає на тому, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за вищевказаним договором не виконував, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість у розмірі 23 326,05 грн., з яких:

- 5 415,00 грн. - тіло кредиту;

- 17 311,05 грн. - відсотки за користування кредитом;

- 600,00 грн. - комісійна винагорода.

У якості єдиного доказу на підтвердження розміру заборгованості заявленої до стягнення, позивачем надано розрахунок, проведений ТОВ «Діджи Фінанс» за період з 13.10.2021 року по 30.11.2023 року, вже після закінчення строку дії договору, в якому повністю відсутня будь-яка інформація стосовно порядку нарахування суми заборгованості, періоду утворення заборгованості, відсоткової ставки тощо (а.с. 60).

13 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 10Т, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах визначених договором (а.с. 10-13).

Однак, серед наданих позивачем документів, не вбачається жодного який би свідчив про перехід права вимоги до ТОВ «Діджи Фінанс» саме за кредитним договором відповідача, оскільки у матеріалах справи відсутній вищезазначений витяг з реєстру прав вимоги.

До правовідносин, що виникли між сторонами суд вважає за необхідне застосовувати наступні норми права.

Відповідно до статті 509 ЦК України між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі статтями 610, 629 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням вимог, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Суд, беручи до уваги позицію, висвітлену в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/564/18, звертає увагу на те, що доказами які підтверджують наявність заборгованості та підтверджують її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Виписка по рахунку може бути належним доказом наведених у позові обставин, яка досліджується судом у сукупності з іншими доказами.

Представником позивача на підтвердження позовних вимог до позову додано лише розрахунки заборгованості за кредитним договором № 101067416 від 07.07.2021 року, виконані станом на 22.12.2023 року, без виписки про рух коштів по рахунку, тобто жодних доказів, які б свідчили про розмір заборгованості допущеної позичальником станом на момент закінчення дії кредитного договору, а також про додержання кредитором порядку нарахування відсотків за користування кредитними коштами, встановленими договором й узгоджених позивачем.

Як вбачається зі змісту договору про споживчий кредит № 101067416 від 07.07.2021 року відповідач отримав у своє розпорядження кредитні кошти в сумі 6 000,00 гривень, що також підтверджено платіжним дорученням 29612760 від 07.07.2021 року, за користування якими зобов`язався сплатити 600,00 гривень комісії та 900,00 гривень відсотків, в результаті чого сукупна вартість кредиту мала становити 7 500,00 гривень, в той час як сума заявлена до стягнення (23 326,05 грн.) є суттєво завищеною й не відповідає умовам договору, однак відстежити порядок нарахування заборгованості та платежі здійснені у рахунок її погашення не являється можливим у зв`язку із вищезазначеним.

Сам по собі наданий розрахунок заборгованості, який виконувався працівником позивача, не може слугувати доказом виникнення та існування між первісним кредитором та відповідачем кредитних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги, правонаступництва).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, у договорі факторингу № 10Т від 13 жовтня 2021 року вказано, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти і передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату на умовах визначених договором. Реєстр вимог - означає перелік прав вимог до боржників, що відступається за цим договором. Однак серед матеріалів справи зазначений реєстр відсутній, а відтак встановити, підстави з яких у ТОВ «Діджи фінанс» виникло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором не є можливим.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному представником позивача в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Позивачем не доведено набуття права вимоги до відповідача за кредитним договором № 101067416 від 07.07.2021 року, а також, наданий представником позивача розрахунок заборгованості за кредитним договором не підтверджений жодними первинними документами, що оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Збирати такі докази з власної ініціативи суд не має права з огляду на принципи диспозитивності, змагальності та верховенства права.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-82, 89, 141, 212, 263, 265, 274 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» у задоволенні позову до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», про стягнення заборгованості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Діджи фінанс», , адреса: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, м. Київ, 04112;

відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», , адреса: вул. Богговутівська, буд. 17-21, м. Київ, 04107.

Суддя Сорока О.В.