465/1444/17
4-с/465/31/24
У Х В А Л А

судового засідання

05.08.2024 року м.Львів

Франківський районний суд міста Львова в складі :

головуючої судді - Мартинишин М.О.

з участю секретаря - Кондрашин В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові справу за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на постанови старшого державного виконавця, з участю: Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та боржника Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» -

в с т а н о в и в:

представник стягувачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвокат Савчук О.Л. звернувся до суду з вказаною скаргою, в якій просить визнати неправомірними і скасувати постанови старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лаби Я.М. від 29 березня 2024 р. у виконавчих провадженнях ВП № 73189772, ВП № 73332027, ВП № 73331834, ВП № 73331929, ВП № 73189929, ВП № 73189420, ВП № 73190048, ВП № 73189671, ВП № 73189568 (зведене виконавче провадження ВП № 72644980) про зупинення вчинення виконавчих дій та зобов`язати старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лабу Ярослава Михайловича чи іншу посадову особу даного відділу відновити та продовжувати вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях ВП № 73189772, ВП № 73332027, ВП № 73331834, ВП № 73331929, ВП № 73189929, ВП № 73189420, ВП № 73190048, ВП № 73189671, ВП № 73189568 (зведене виконавче провадження ВП № 72644980).

В обґрунтування скарги вказує на те, що у Франківському відділі державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у зв`язку з виконанням рішення Франківського районного суду м. Львова від 11-15.11.2022 р. в справі № 465/1444/17 перебувають ВП № 73189772, ВП № 73332027, ВП № 73331834, ВП № 73331929, ВП № 73189929, ВП № 73189420, ВП № 73190048, ВП № 73189671, ВП № 73189568.

Зазначені виконавчі провадження входять у зведене виконавче провадження ВП № 72644980, що підтверджується супровідним листом № 47513 від 03.07.2024 року.

Постановами старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лаби Я.М. від 29 березня 2024 р. зупинено вчинення виконавчих дій у вказаних вище виконавчих провадженнях.

Так, дані постанови обґрунтовані тим, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.03.2024 р. у справі № 914/3708/23 відкрито провадження у справі про банкрутство боржника - Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Зазначає, що такі мотиви оскаржуваних постанов не ґрунтуються на законі та не відповідають дійсним обставинам, оскільки виконавчі дії у вищевказаних виконавчих провадженнях ВП № 73189772, ВП № 73332027, ВП № 73331834, ВП № 73331929, ВП № 73189929, ВП № 73189420, ВП № 73190048, ВП № 73189671, ВП № 73189568 (зведене виконавче провадження ВП № 72644980) повинні продовжуватися, незалежно від мораторію, введеного у справі № 914/3708/23 про банкрутство Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Крім того, оскаржувані постанови містять інше порушення вимог закону. Так, в оскаржуваних постановах державного виконавця вказано, що вчинення виконавчих дій з примусового виконання судового рішення зупиняється до вирішення справи по суті, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а не до вирішення справи по суті.

Таким чином, оскаржувані постанови державного виконавця суперечить вимогам ст.ст. 34, 35 Закону України «Про виконавче провадження», порушують права стягувачів (позивачів) на виконання судового рішення у встановленому порядку.

Таким чином зазначає, що дані постанови про зупинення вчинення виконавчих дій незаконні, необґрунтована і підлягають скасуванню. У зв`язку з чим, просить скаргу задовольнити у повному обсязі.

Представник стягувачів у судове засідання не з`явився, однак подав письмову заяву про проведення розгляду даної скарги без його участі та без участі стягувачів, заявлені у скарзі вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задоовлити.

Представник Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та боржника Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце слухання скарги не з`явилися. Втім начальник Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Нагорняк В.Я. подав клопотання про відкладення розгляду справи оскільки державний виконавець, в якому не містять поважності причин неявки в судове засідання, безпричинні та спрямовані на затягування судового процесу.

На підставі ч.2 ст.450 ЦПК України, суд вважає за можливим розглянути скаргу у їх відсутності, оскільки їх неявка не є перешкодою для її розгляду.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі учасників процесу, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали судової справи та скарги, в їх сукупної, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що слід задоволити скаргу, з наступних підстав.

Згідно положення ч.ч.1, 2 ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Також відповідно до ст.447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (частина перша статті 449 Цивільного процесуального кодексу України).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання.

Згідно вимог ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

У частині першій статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»

Судом установлено, що у Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувають на виконанні ВП № 73189772, ВП № 73332027, ВП № 73331834, ВП № 73331929, ВП № 73189929, ВП № 73189420, ВП № 73190048, ВП № 73189671, ВП № 73189568 з примусового виконання виконавчих листів № 465/1444/17, виданих 01.02.2023 Франківським районним судом м. Львова про стягнення з Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 5 505 гривень матеріальної шкоди та 1 020 168 гривень моральної шкоди, а всього разом 1 025 673(один мільйон двадцять п`ять тисяч шістсот сімдесят три) гривень; про стягнення з Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_2 4 000 гривень матеріальної шкоди та 264 488 гривень моральної шкоди, а всього разом 268 488(двісті шістдесят вісім тисяч чотириста вісімдесят вісім) гривень; про стягнення з Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_3 12 000 гривень матеріальної шкоди та 510 084 гривень моральної шкоди, а всього разом 522 084(п`ятсот двадцять дві тисячі вісімсот чотири) гривень; про стягнення з Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_4 10 220 гривень матеріальної шкоди та 510 084 гривень моральної шкоди, а всього разом 520 304(п`ятсот двадцять тисяч триста чотири) гривень; про стягнення з Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_5 2 040 336(два мільйони сорок тисяч триста тридцять шість) гривень моральної шкоди, про стягнення з Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_6 1 360 224(один мільйон триста шістдесят тисяч двісті двадцять чотири) гривень моральної шкоди; про стягнення з Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь Ч ОСОБА_11 500 000(п`ятсот тисяч) гривень моральної шкоди; про стягнення з Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_8 9 600 гривень матеріальної шкоди та 500 000 гривень моральної шкоди, а всього разом 509 600(п`ятсот дев`ять тисяч шістсот) гривень, про стягнення з Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_9 500 000(п`ятсот тисяч) гривень моральної шкоди; про стягнення з Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_10 500 000(п`ятсот тисяч) гривень моральної шкоди.

29 березня 2024 року постановами старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лаби Я.М. зупинено вчинення виконавчих дій у вказаних вище виконавчих провадженнях. По даних виконавчих провадженнях стягнення не проводиться.

Відповідно до ст.ст. 17, 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади забезпечують систематичний контроль за додержанням у рамках відомчого підпорядкування адміністративної практики, що відповідає Конвенції та практиці Суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення ЄСПЛ у справі «Артіко проти Італії»). Особливо це стосується права на доступ до правосуддя в світлі того демократичному суспільстві право на справедливий суд, а саме: не сподівання, що справа не лише буде розглянута, але й державна влада буде дотримуватися прийнятого судом у відповідній справі остаточного рішення, буде діяти з урахуванням встановлених в ньому юридичних фактів і прав осіб та забезпечуватиме таким чином виконання рішення суду.

При цьому в рішенні ЄСПЛ у справі «Шмалько проти України» суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право па доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997р.).

У справі «Войтенко проти України» суд знову повторює, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули цієї Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права, одним з основоположних аспектів якого є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхні рішення, що набрали законної сили, не може ставитися під сумнів (див. також справу «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

З огляду на наведене, констатуємо, що принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи навпаки перешкоджає такому виконанню.

Відтак, за наявності будь-яких сумнівів з приводу правомірності чи неправомірності вчинення виконавцем певних дій, останні підлягають оцінці з точки зору їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення.

Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені в постанові від 28.05.2019 року по справі №905/2458/16.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави для зупинення вчинення виконавчих дій встановлений статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.4 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом.

Так, постанови про зупинення вчинення виконавчих дій 29 березня 2024 року обґрунтовані тим, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.03.2024 р. у справі № 914/3708/23 відкрито провадження у справі про банкрутство боржника - Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Однак, відповідно до ч. 5 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, повернення невикористаних та своєчасно неповернутих коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Згідно з роз`яснень, що містяться в п.3 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року, суд при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Тобто, виконавчі дії у вищевказаних виконавчих провадженнях ВП № 73189772, ВП № 73332027, ВП № 73331834, ВП № 73331929, ВП № 73189929, ВП № 73189420, ВП № 73190048, ВП № 73189671, ВП № 73189568 (зведене виконавче провадження ВП № 72644980) повинні продовжуватися, оскільки на вимоги стягувачів не поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом у справі №914/3708/23 про банкрутство Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Крім того, оскаржувані постанови містять інше порушення вимог закону. Так, в оскаржуваних постановах державного виконавця вказано, що вчинення виконавчих дій з примусового виконання судового рішення зупиняється до вирішення справи по суті, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а не до вирішення справи по суті.

Таким чином, оскаржувані постанови державного виконавця суперечить вимогам ст.ст. 34, 35 Закону України «Про виконавче провадження», порушують права стягувачів (позивачів) на виконання судового рішення у встановленому порядку.

Згідно положень статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням наведених вище норм, розглядаючи скаргу в межах заявлених вимог, оцінивши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що дії державного виконавця щодо внесення постанови зупинення вчинення виконавчих дій не відповідають вимогам закону, а тому суд вважає скаргу слід задоволити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 247, 258-261, 450, 451, 452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» -

п о с т а н о в и в:

Скаргузадовольнити.

Визнати неправомірними і скасувати постанови старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лаби Я.М. від 29 березня 2024 р. у виконавчих провадженнях ВП № 73189772, ВП № 73332027, ВП № 73331834, ВП № 73331929, ВП № 73189929, ВП № 73189420, ВП № 73190048, ВП № 73189671, ВП № 73189568 (зведене виконавче провадження ВП № 72644980) про зупинення вчинення виконавчих дій.

Зобов`язати старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лабу Ярослава Михайловича чи іншу посадову особу даного відділу відновити та продовжувати вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях ВП № 73189772, ВП № 73332027, ВП № 73331834, ВП № 73331929, ВП № 73189929, ВП № 73189420, ВП № 73190048, ВП № 73189671, ВП № 73189568 (зведене виконавче провадження ВП № 72644980).

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 08.08.2024 року.

Суддя Мартинишин М.О.