Справа № 296/6041/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" серпня 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі: головуючого судді Шкирі В.М., за участю секретаря судового засідання Сейко Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін цивільну справу за позовом представника позивача Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» Киричук Галини Миколаївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

01.07.2024 через підсистему "Електронний суд" на електронну пошту Корольовського районного суду м.Житомира надійшла позовна заява представника позивача Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» Киричук Галини Миколаївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовувався тим, що 09.02.2021 на підставі кредитного договору №201 видано кредит в сумі 49037 грн. та кредитного договору №701 від 09.02.2021 видано кредит в сумі 100000 грн.

Згідно умов кредитного договору відповідач зобов`язалась сплачувати банку заборгованість за кредитом, відсотки за його користування, комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідач порушив умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості.

Згідно розрахунку суми боргу, заборгованість позичальника по кредитному договору від 09.02.2021 №701, станом на 30.04.2024, становить - 136426,74 грн., з яких: 92745,25 грн. - заборгованість за кредитом; 27,61 грн. - заборгованість за процентами; 43653,88 грн. - заборгованість за комісією.

Вказана заборгованість відповідачем не погашена, тому представник позивача звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості.

02.07.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача до суду не з`явилася, надіслала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги просила задовольнити повністю. У позовній заяві вказано, що не заперечують проти ухвалення заочного рішення по справі

Представник відповідача в судове засідання 02.08.2024 не з`явився.

26.07.2024 представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Бородіним Д.В., на електронну адресу суду, подано відзив на позовну заяву, зі змісту якого останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі за безпідставністю та не доведеністю. Крім цього просив стягнути з позивача на користь відповідача 20000,00 витрат на правничу допомогу.

Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі, достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті

У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини

09.02.2021 року між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» було укладено кредитний договір №701 строком на 36 місяців, на 100000,00 грн з фіксованою процентною ставкою - 0,01% відсотків річних, розмір комісій за обслуговування кредитної заборгованості - 2,99%, сума повернення кредиту - рівними платежами. Перед підписанням заяви відповідач ознайомилася з умовами Паспорта споживчого кредиту, який містить аналогічні умови (а.с. 18).

09.02.2021 ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 100000,00 грн про що свідчить платіжна інструкція № TR.47315942.70942.8810 (а.с. 40) аналогічні відомості містить виписка з особового рахунку відповідача (а.с. 44-46)

Станом на 30.04.2024 року за кредитним договором №701 від 09.02.2021 виникла заборгованість в сумі 136426,74 грн., з яких: 92745,25 грн. - заборгованість за кредитом; 27,61 грн. - заборгованість за процентами; 43653,88 грн. - заборгованість за комісією.

Доказів погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором суду не надано.

Таким чином між сторонами виникли зобов`язальні, цивільно-правові правовідносини у сфері кредитування, що регулюються нормами ЦК України.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог суд виходить з наступного.

За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до статті 2 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

09.02.2021 року між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» було укладено кредитний договір №701 строком на 36 місяців, на 100000,00 грн з фіксованою процентною ставкою - 0,01% відсотків річних, розмір комісій за обслуговування кредитної заборгованості - 2,99%, сума повернення кредиту - рівними платежами. Перед підписанням заяви відповідач ознайомилася з умовами Паспорта споживчого кредиту, який містить аналогічні умови (а.с. 18).

09.02.2021 ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 100000,00 грн про що свідчить платіжна інструкція № TR.47315942.70942.8810 (а.с. 40) аналогічні відомості містить виписка з особового рахунку відповідача (а.с. 44-46)

На виконання умов кредитного договору відповідач сплатив 7254,75 грн про що свідчить виписка банку (а.с. 44-46)

За висновками Верховного суду викладеними у постанові від 01.04.2019 під час розгляду справи №356/1635/16-ц після повного чи часткового виконання договору він не може бути вищнаний неукладеним.

Оскільки відповідач на виконання договору №701 сплатив 7254,75 грн , він фактично визнав, що укладав спірний договір та отримував кредитні кошти.

З огляду на це суд відхиляє доводи представника відповідача, що відсутні докази укладення договору та отримання горошових коштів в сумі 100000,00 грн, оскільки це спростовано матеріалами справи, а саме платіжною інструкцією № TR.47315942.70942.8810 (а.с. 40) виписками банку (а.с.44-46) які підстверджують розрахунки між сторнами.

Суд звертає увагу, що платіжна інструкція, як і виписка є первинним документом (постанова Верховного суду від 16.09.2020 у справі №200/5647/18)

Таким чином, суд встановив, що станом на 30.04.2024 року за кредитним договором №701 від 09.02.2021 дійсно існує заборгованість за тілом кредиту в сумі - 92745,25 грн.(100000,00 грн - 7254,75 грн = 92745,25 грн)

Отже позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №701 від 09.02.2021 в сумі 92745,25 грн. підлягає задоволенню.

Щодо стягнення заборгованості за процентами.

Підписуючи заяву №701 від 09.02.2021 сторони погодили сплату процентів - 0,01% річних

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи уразі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року справа № 202/4494/16.

Відповідно до умов Кредитного договору №701 від 09.02.2021 вбачається, що кредит надавався відповідачу на строк 36 місяців тобто до 09 квітня 2024 року.

Такими чином, після закінчення дії кредитного договору, а саме з 09.04.2024 у позивача припинилось право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом.

При цьому, з розрахунку заборгованості за кредитним договором №701 від 09.02.2021 станом на 30.04.2024 (а.с.41-43) вбачається, що 27,61 грн. як плата за користування відсотками , нараховані з 09.02.2021 по 10.03.2024 в той час як за умовами договору кредит надано на 36 місяці тобто до 09.02.2024 року включно

Отже, починаючи з 09.02.2021 по 09.02.2024 проценти в сумі 18,14 грн нараховані в межах дії кредитного договору №701 від 09.02.2021, та відповідають його умовам, що погоджені сторонами, відтак вони підлягають стягненню з відповідача.

Відсотки нараховані в березні та квітні 2024 в сумі 0,79 грн та 8,68 грн, що сумарно складає 9,47 грн задоволенню не підлягають, оскільки нараховані поза межами дії кредитного договору та таке нарахування не відповідає вимогам

Щодо стягнення комісії .

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом,іншимиактами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Умовами кредитного договору №701 від 09.02.2021 передбачено плату за обслуговування кредиту - 2,99 %, однак позивачем не зазначено, які саме послуги за кредитом надавалися відповідачу.

При цьому банк в обох випадках нараховував щомісячні відсотки за послуги, що супроводжують кредит, за рахунок позичальника ОСОБА_1 .

Згідно розрахунку заборгованості заборгованість відповідача за комісією складає 43653,88 грн (а.с.43)

При цьому позивачем не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговування кредитної заборгованості (списання, зарахування кредитної заборгованості, розрахунково-касові операції, надання консультативних та інформаційних послуг) за які банком встановлена комісія за обслуговування кредитної заборгованості.

Отже, враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості 2,99 відсотків щомісячно, є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення комісії за договором №701 від 09.02.2021 задоволенню не підлягають.

Суд оцінивши надані докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» підлягає заборгованість за кредитним договором №701 від 09.02.2021 яка станом на 30.04.2024 становить - 92763,39 грн., з яких:

92745,25 грн. заборгованість за кредитом;

18,14 грн. заборгованість процентами.

Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач сплатив при зверненні до суду 2422,40 грн, що підтверджено платіжною інструкцією №471 від 11.06.2024 (а.с. 7) які зараховані до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 62)

Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в розмірі 1647,28 грн (92763,39 грн. :136426,74 грн.х 2422,40 грн.=1646,63 грн)

Представник відповідача заявив про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 20000,00 грн, як гонорару за надання його послуг при розгляді справи №296/6041/24 .

Суд вирішуючи питання розподілу судових витрат в частині витрат на правничу допомогу відповідача виходить з наступного

Предстаник відповідача 26.07.2024 подав відзив в якому вказував, що кредитний договір між сторонами не був укладений та відсутні докази надання 100000,00 грн , а тому просив відмовити в позові. Дані твердження сторони відповідача були спростовані під час розгляду справи.

Натомість заперечень проти стягнення комісії представник не обгрунтував та не заявляв.

Однак, виходячи з принципу судочинства jura novit curia - «суд знає закони», який покладає на суд обов`язок застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм надати правильну правову кваліфікацію відносинам і зобов`язанням сторін судом застосовано правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 щодо нікчемності вимог про сплату комісії за обслуговування кредиту.

Таким чином суд не вважає, що витрати на правничу допомогу підлягають розподілу, оскільки ті доводи на які посилася адвокат були спростовані в ході розгляду справи. Та позовні вимоги в частині стягнення кредиту та процентів були задоволені судом

Керуючись ст.625,1048, 1049, 1050 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст. 76,81, 141,264, 280,281,282,284,289 ЦПК України,суд,-

У Х В А Л И В :

Позов представника позивача Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» - Киричук Галини Миколаївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" (, місце знаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4) - 92772 (дев`яносто дві тисячі сімсот сімдесят дві) гривні 86 копійок, а саме :

- заборгованість за кредитним договором №701 від 09.02.2021, яка станом на 30.04.2024 становить 92763 (дев`яносто дві тисячі сімсот шістдесят три ) гривні 39 копійок, з яких: 92745,25 грн. заборгованість за кредитом; 18 (вісімнадцять) гривень 14 копійок заборгованість за процентами.

В задоволенні решти вимог відмовити

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" (, місце знаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4) 1646 (одну тисячу шістсот сорок шість) гривень 63 копійки судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02 серпня 2024 року.

Cуддя В. М. Шкиря