Справа № 134/896/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

31 липня 2024 року Крижопільський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого-судді: Зарічанського В.Г. з участю секретаря судового засідання: Балух О.В. позивача: ОСОБА_1 представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль, Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

В С Т А Н О В И В :

Своїм позовом до суду ОСОБА_1 просила винести рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_3 її користь грошові кошти в сумі 19338,63 грн як такі що отримані без достатньої правової підстави.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що вона певний час спілкувалась із своїм знайомим відповідачем ОСОБА_3 .

Відповідач мав доходи вів звичайне життя без зовнішніх ознак надмірної економії. Як розповідав відповідач він працює та отримує пристойну заробітну плату якої йому цілком вистачає. В грудні 2023 року, зі слів відповідача, у нього почались тимчасові фінансові труднощі пов`язані з затримкою виплати заробітної плати і так вони знаходились в досить приязних та довірливих стосунках, відповідач попросив її про незначну позику.

Вони домовились, що вона за потреби перераховуватиму йому невеликі суми коштів, а він відшкодує всі отримані в борг кошти коли отримає заборговану заробітну плату. Позика мала бути безвідсотковою.

В період з січня 2024 року по даний час вона перерахувала на його банківську карту грошові кошти в сумі - 19338.63 гри.

Коли сума коштів перестала бути невеликою, вона зажадала від відповідача повернути борг, але відповідач запевнив, що кошти скоро будуть і він поверне їй всі кошти в повному обсязі. Ще якийсь час вона і далі перераховувала кошти.

Крім того, відповідач відмовився писати розписку про отримання коштів в борг чи в інший спосіб фіксувати між нами договірні відносини тобто відмовився укладати договір позики в односторонньому порядку.

Таким чином договірні відносини між ними не були оформлені в жоден зі способів та фактично заперечуються відповідачем. На підставі статті 1212 ЦК України просила суд стягнути з відповідача на свою користь 19338 грн. 63 коп. Ухвалою суду від 16 травня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач позов підтримала, та вказала, що ОСОБА_3 її знайомий і в них дружні відносини. В грудні місця 2023 року у нього почались фінансові труднощі. В період з січня 2024 року вона перераховувала на його карту 19338 грн. 63 коп. Вона просила його повернути гроші, але він відмовився і перестав з нею спілкуватись. Просила позовні вимоги задовольнити. Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовільнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причина неявки суду не відома, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити з наступних підстав. Як встановлено судом, починаючи з 27 грудня 2023 року по 06 квітня 2024 року позивач здійснила грошові перекази в сумі 19338 грн. 63 коп, на карткові рахунки, що підтверджується платіжними інструкціями (а.с. 9 77), які належать відповідачу. Після перерахування цих коштів позивач виявила, що відповідач привласнив кошти собі. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з приводу повернення отриманих грошових коштів, однак останій відмовляється їх повертати. Спір виник з приводу повернення безпідставно отриманих грошових коштів (майна). Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Суд відзначає, що в ході розгляду справи позивачем не доведено у встановленому порядку належними та допустимими доказами, що між нею та відповідачем була досягнута домовленість із повернення отриманих грошових коштів. Позивач систематично, протягом тривалого часу, добровільно перераховувала грошові кошти на користь відповідача ОСОБА_3 . Факт перерахування коштів мав місце з 27 грудня 2023 року по 06 квітня 2024 року, що свідчить про те, що позивач добровільно переводила ці кошти та не мала наміру їх повертати, проте згодом її поведінка змінилась, та вона почала вимагати ці кошти. Тобто позивач є непослідовною та її добросовісність викликає сумніви. Суд встановив, що жодних письмових угод чи договорів між сторонами не укладалось, а усні домовленості щодо отримання коштів різними платежами на суму 19338 грн. 63 коп., повинні були мати письмову форму. Таким чином, посилання на усні домовленості як підставу для отримання грошових коштів, є юридично нікчемним. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз ст. 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Згідно стаття 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Крім того, загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 07.06.2018р. по справі № 212/3593/16-ц (провадження № 61- 60св17). Суд звертає увагу, що позивачем не надано достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження того, що кошти нею були сплачені на виконання домовленості, що існувала між сторонами, а доказування відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях, тому суд позбавлений можливості з`ясувати дійсний характер правовідносин, які виникли між сторонами. Між тим, суд звертає увагу, що позивач, розуміючи, що у неї відсутнє зобов`язання щодо переведення грошових коштів на користь відповідача, все одно тривалий час здійснювала такі платежі. У висновку, викладеному в Постанові Верховного суду від 11 січня 2023 у справі № 548/741/21, зазначено, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Тобто учасники цивільних відносин повинні діяти добросовісно, їх поведінка має відповідати певному стандарту, що полягає в недопущенні порушення прав та інтересів інших осіб. Враховуючи викладене, з огляду на те, що позивачем не доведений факт безпідставного набуття відповідачем грошових коштів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід віднести на рахунок позивача, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю. Керуючись ст. ст. 258, 259, 261, 263-265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів. Заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Сторони у справі: Позивач: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду виготовлений 06 серпня 2024 року.

Суддя: