Номер провадження 2/754/824/24
РІШЕННЯ

Іменем України

30 липня 2024 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Зотько Т.А.

за участю секретаря судового засідання Нагорної М.В.,

представника позивачки Цимейко Г.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна Вікторія Михайлівна, про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна Вікторія Михайлівна, про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної Вікторії Михайлівни про державну реєстрацію права та їх обтяжень, індексний номер 29038147 від 31.03.2016, яким здійснена реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .

Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 09.04.2013 року між ОСОБА_6 та ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ» було укладено Кредитний договір №0904001/000-КФІВ/13. 09.04.2013 року у якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ» було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Верповською О.В., відповідно до якого у іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1 . Як вбачається з договору іпотеки, спірна квартира належала ОСОБА_6 та позивачці у наступних частинах: 66/100 частини належали ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу частини квартири, посвідченого 20.02.2008 року приватним нотаріусом Ковальчуком С.П., за реєстровим №1283, зареєстрованим Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 07.03.2008 року у реєстрову книгу від №1305-34 за номер запису 2599 та 34/100 частини квартири належали ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 17.07.1995 року згідно із Розпорядження (наказом) від 17.07.1995 року №2113 і записаний у реєстрову книгу за №2599. У рамках Договору іпотеки, позивачка та ОСОБА_6 оформили та видали іпотеко держателю ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ» заставу Серії АА №000137 від 09.04.2013 року. 01.03.2014 ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ» повідомило ОСОБА_6 про те, що застава була передана у власність ОСОБА_3 , відповідача у справі. 05.04.2016 ОСОБА_6 отримала повідомлення від ОСОБА_3 , що останній здійснив відчуження квартири. У подальшому, 31.03.2016 року між відповідачем ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М., за реєстровим №417, відповідно до якого ОСОБА_4 набула спірну квартиру у власність. Одночасно приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за договором купівлі-продажу, індексний №29038147 від 31.03.2016 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , після смерті якої спадщину прийняла позивачка, яка є її донькою. Рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на квартиру, позивачка вважає незаконним та яке має бути скасованим з огляду на те, що відповідач ОСОБА_3 не повідомив позивачку та її матір, як власників квартири та іпотекодавців про свій намір укласти договір купівлі-продаж, ані позивачка, ані ОСОБА_6 які іпотекодавці не отримували від відповідача жодного повідомлення про усунення порушень за кредитним договором. Оскільки позивачка та ОСОБА_6 не отримували письмової вимоги, приватний нотаріус була зобов`язана відмовити у реєстрації права власності на квартиру. Крім того, на час реєстрації приватним нотаріусом права власності, на спірну квартиру постановою державного виконавця ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 09.06.2015 року у виконавчому провадженні НОМЕР_5 накладений арешт на усе майно ОСОБА_6 , а договір купівлі-продажу між відповідачами укладений 31.03.2016 року, у зв`язку з чим позивачка вимушена звернутись до суду з вище зазначеним позовом.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 12.10.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд справи.

Відповідно до розпорядження від 07.11.2023 року у зв`язку з прийняттям 31 жовтня 2023 року Вищою радою правосуддя рішення №1016/0/15-23 про звільнення судді Деснянського районного суду міста Києва Лісовської О.В., відповідно до пункту 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (зі змінами), п.2.3.40 Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянського районного суду міста Києва (зі змінами) призначити повторний автоматизований розподіл по справі №754/14390/23 (провадження №2/754/5684/23) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна Вікторія Михайлівна, про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 08.11.2023 року вище зазначена цивільна справа передана судді Зотько Т.А.

Ухвалою судді від 10.11.2023 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом у підготовче судове засідання.

Відповідно до ухвали судді, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 02.04.2024 року було долучено до матеріалів справи позовну заяву з виправленою опискою, відповідно до якої відповідачем у справі зазначено ОСОБА_3 , замість помилково зазначеного ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 23.01.2024 по клопотанню сторони позивача, було витребувано від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної Вікторії Михайлівни належним чином завірені копії усіх документів, на підставі яких 31.03.2016 було вчинено відчуження квартири АДРЕСА_1 , посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною Вікторією Михайлівною за реєстровим номером №417.

14.02.2024 на адресу суду від Приватного КМНО Довгої К.А. надійшли витребувані ухвалою документи.

Відповідно до ухвали судді, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 02.04.2024 року було закрито підготовчий розгляд та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні.

У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Цимейко Г.О. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на викладені у позові обставини, просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Міщенко А.М. у судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлені судом належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду, а також шляхом розміщення друкованого тексту оголошення на сайті судової влади, що підтверджується матеріалами справи, правом на подання відзиву не скористався. 22.01.2024 представник - адвокат Міщенко А.М. надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання не прибула, про розгляд справи повідомлена судом належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду, а також шляхом розміщення друкованого тексту оголошення на сайті судової влади, що підтверджується матеріалами справи.

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна В.М. у судове засідання не прибула, про розгляд справи повідомлена судом належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду, а також шляхом розміщення друкованого тексту оголошення на сайті судової влади, що підтверджується матеріалами справи.

Вислухавши вступне слово представника позивачки, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов наступного висновку.

Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

09.04.2013 року між ОСОБА_6 та ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ» було укладено Кредитний договір №0904001/000-КФІВ/13 відповідно до умов якого було надано ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 250 000,00 грн. на поточні цілі позичальника, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути кредит Фінансовій установі з урахуванням прийнятого Сторонами валютного ризику обумовленого цим Договором.

Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору, кредит надається позичальнику строком з 9 квітня 2013 року по 09 квітня 2014 року.

Згідно із п. 1.4 Кредитного договору, в якості забезпечення своїх зобов`язань за цим Договором Позичальник надає в іпотеку Фінансовій установі нерухоме майно - а саме, двокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 46,5 кв. м..

Майно надається в іпотеку в порядку та на умовах, що на умовах, що викладені у Договорі іпотеки.

У якості забезпечення зобов`язань за Кредитним договором 09.04.2013 року між ОСОБА_6 , позивачкою ОСОБА_2 та ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ» було укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Верповською О.В., за реєстровим №3759.

Вдповідно до п. 1.2 Договору іпотеки, в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1 . Дана квартира складається з 2 кімнат, загальною площею 46,5 кв. м. та належить Іпотекодавцю у наступних частинах:

- 66/100 частини належать ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу частини квартири, посвідченого 20.02.2008 року приватним нотаріусом Ковальчуком С.П., за реєстровим №1283, зареєстрованим Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 07.03.2008 року у реєстрову книгу від №1305-34 за номер запису 2599 та 34/100 частини квартири належать ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 17.07.1995 року згідно із Розпорядження (наказом) від 17.07.1995 року №2113 віддідом приватизації Державного житлофонду Ватутінської районної ради, зареєстрованих Бюро технічної інвентаризації м. Києва Київської міської ради народних депутатів 18 липня 1995 року на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності на підставі « Свідоцтва про право власності на житло» і записаний у реєстрову книгу за №2599.

Відповідно до Договору іпотеки, позивачка та ОСОБА_6 оформили та видали іпотекодержателю ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ» заставу Серії АА №000137 від 09.04.2013 року (Розділ 8 Договору іпотеки).

01.03.2014 ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ» було направлено повідомлення ОСОБА_6 про те, що застава була передана у власність ОСОБА_3 (а.с.16).

05.04.2016 року ОСОБА_6 направлено повідомлення від відповідача ОСОБА_3 , що останній здійснив відчуження квартири (а.с.17).

Разом з тим, досліджуючи матеріали, що надійшли від приватного нотаріуса Довгої К.А., судом встановлено, що кореспонденція, яка направлялась ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , а саме повідомлення про те, що застава була передана у власність ОСОБА_3 та повідомлення про відчуження спірної квартири, отримано ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не було та повернуто з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с.134-137

У подальшому, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон та відчуження об`єктів нерухомого майна позивачка довідалась, що приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 417, виданий 31.03.2016 року приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29038147 від 31.03.2016 про реєстрацію права приватної власності на квартиру загальною площею 46,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 .

Постановою державного виконавця ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 09.06.2015 року у виконавчому провадженні НОМЕР_5 накладений арешт на усе майно ОСОБА_6 (а.с.23).

Згідно із копії свідоцтва про смерть у віці 53 роки, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а/з № НОМЕР_1 ).

У зв`язку з відкриттям спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , нотаріусом П`ятнадцятої київської нотаріальної контори відкрито спадкову справу.

Обґрунтовуючи підстави позову позивачка зазначає, що рішення приватного нотаріуса КМНО Анохіної В.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію права приватної власності на квартиру загальною площею 46,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 є незаконним та таким, що грубо порушує права позивача і підлягає скасуванню, оскільки на час зазначеної державної реєстрації у реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень існувало накладений Постановою державного виконавця ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 09.06.2015 року арешт на усе майно ОСОБА_6 ..

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Згідно з вимогами ч. 1-3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.

У пунктах 58, 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) зазначено, що: «закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону».

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зроблено висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться у главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до пп.1,6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підстави для відмови в державній реєстрації прав: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом.

Згідно із ч. 2 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

За змістом ст. 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Пунктом 40 Порядку № 1127 встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону та Порядком.

Відповідно до п. 57 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Згідно із п. 61 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку № 1127, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 року у справі №711/1100/20.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вище викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що приватним нотаріусом було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на іпотечне майно, на яке було накладено арешт, а крім того були відсутні документи, що підтверджували факт отримання іпотекодавцями письмових вимог іпотекодержателя, а відтак вимоги позивачки щодо скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на іпотечне майно є обгрунтованими та підлягають задоволенню судом.

У порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позову в повному обсязі, з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі по 536,80 грн. з кожного.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, статтями 15, 16, 263 Цивільного кодексу України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної Вікторії Михайлівнипро державну реєстрацію права та їх обтяжень, індексний номер 29038147 від 31.03.2016, яким здійснена реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .

Стягнути зі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі по 536,80 грн. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дані позивачки: ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 );

Дані відповідачів: ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 , фактична адреса проживання: АДРЕСА_4 );

ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_5 );

Дані третьої особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна Вікторія Михайлівна (місцезнаходження: АДРЕСА_6 ).

Повний текст рішення виготовлено 09.08.2024.

Суддя: Т.А.Зотько