ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання усунення перешкод у користуванні транспортним засобом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання усунення перешкод у користуванні транспортним засобом відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні задоволено. Припинено право власності ОСОБА_1 на частку автомобіля марки CHEVROLET, модель LACETTI, 2011 року випуску, колір - чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип ТЗ - седан легковий, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Визнано за ОСОБА_2 , право власності на частку автомобіля марки CHEVROLET, модель LACETTI, 2011 року випуску, колір - чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип ТЗ - седан легковий, реєстраційний номер НОМЕР_2 . У рахунок виплати компенсації вартості належної частки у спільному майні стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 34 025,00 грн., внесених ОСОБА_2 на депозитний рахунок Святошинського районного суду м. Києва.

15 квітня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Ребіцька Юлія Борисівна звернулася до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення, у якій просила стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 200,00 грн.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року у задоволенні заяви адвоката Рибіцької Юлії Борисівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання усунення перешкод у користуванні транспортним засобом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майна відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду в частині стягнення судового збору, ОСОБА_1 20 травня 2024 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції здійснено не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, наголошує на тому, що було порушено норми матеріального та процесуального права, просила скасувати додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 в частині стягнення судового збору.

Обґрунтовуючи вимоги та доводи апеляційної скарги апелянт вказує, що ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції не врахував, що відповідачка ОСОБА_1 є інвалідом 2-гої групи та звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною ОСОБА_1 на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання усунення перешкод у користуванні транспортним засобом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні.

В ухвалі суду надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Ухвалу про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги було надіслано до Електронного кабінету представника ОСОБА_2 - адвоката Рибіцької Юлії Борисівни та відповідно до Звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду отримано 26 червня 2024 року, що свідчить про належне повідомлення учасника справи у розумінні вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно вимог ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції у оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, виходячи з такого.

Вирішуючи питання про стягнення судового збору, суд першої інстанції встановив, що згідно квитанції до платіжної інструкції №ПН3604642 від 17 жовтня 2023 року ОСОБА_2 сплачено судовий збір у розмірі 1 073,60 грн., а тому з посиланням на ч. 1 ст. 141 ЦПК України вважав за можливе стягнути з відповідача за зустрічним позовом сплачений позивачем судовий збір.

З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів не може погодитися, зважаючи на наступне.

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно пункті 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема особи з інвалідністю II групи, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті).

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі №6-152цс17 зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_3 від 07 липня 2024 року ОСОБА_1 є інвалідом II групи.

Вирішуючи питання про стягнення судового збору, суд першої інстанції залишив поза увагою, що відповідач за зустрічним позовом є особою з інвалідністю II групи довічно, а отже, від сплати судового збору звільнена, тому судовий збір у цій справі підлягає відшкодуванню за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті 141 ЦПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами п. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат зі сплати судового збору не відповідає фактичним обставинам справи та ухвалено з порушенням норм процесуального права, і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню в оскаржуваній частині, а сплачений ОСОБА_1 судовий збір слід компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині додаткове рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, а тому, відповідно до ст. 367 ЦПК України, не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 376, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року в частині стягнення судового збору - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір у розмірі 1 073 (одна тисяча сімсот шістдесят три) гривні 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова