Справа №442/4860/24
Провадження №2-о/442/490/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Коваль Р.Г.

з участю секретаря судових засідань Чолавін Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Ловінською Світланою Степанівною, заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

учасники справи:

представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Ловінський Д.В.,

представник Міністерства оборони України - Лесик-Гошко О.Є., представник ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_2

встановив:

Адвокат Ловінська С.С. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області із заявою в якій просить встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як вказано у паспорті серії НОМЕР_1 , виданим 10.08.2001 Мостиським РВ УМВС України у Львівській області та ОСОБА_3 , як вказано у свідоцтві про народження ОСОБА_4 , серії НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Хлиплівської сільської ради Мостиського району Львівської області є одна і та ж особа та мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , перебувала на утриманні онука ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_7 , актовий запис про смерть від 27.02.2024 № 69, з 21.11.2002 - часу настання його повноліття і до дня смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_7 включно.

В обґрунтування заяв покликається на те, що, ОСОБА_1 , є бабусею ОСОБА_6 , яка постійно проживала разом із онуком з моменту його народження - з ІНФОРМАЦІЯ_6 і до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_1 . Матір ОСОБА_6 - ОСОБА_5 , спочатку проживала разом з сином ОСОБА_6 та своєю матір`ю - заявницею у справі, однак після розірвання шлюбу з батьком ОСОБА_6 - ОСОБА_8 (шлюб розірвано 17.01.1990) з 1992 року проживала з ОСОБА_9 в селі Товмачик Коломийського району Івано-Франківської області, де і уклала шлюб з ним 24.07.1992. ОСОБА_6 з 8-ми річного віку проживав зі своєю бабцею в с. Хлиплі, Мостиського району, де бабця взяла на себе повністю зобов`язання щодо виховання внука та його утримання. Хоча матір ОСОБА_6 - ОСОБА_5 пізніше розірвала шлюб і з другим чоловіком - ОСОБА_9 , однак надалі не проживала з сином та своєю матір`ю ОСОБА_1 . Сину ОСОБА_6 на той час було уже 29 років, а бабусі - 74 роки, і відповідно ОСОБА_6 взяв на себе зобов`язання щодо утримання бабусі - пенсіонерки. Так, весь час вони проживали разом, вели спільно господарство.

30.01.2023 ОСОБА_6 було мобілізовано у зв`язку з агресією російської федерації: з 30.01.2023 року перебував на військовій службі у в/ч НОМЕР_4 згідно наказу № 30 від 30.01.2023, а в подальшому був переведений до в/ч НОМЕР_5 . ОСОБА_6 увесь час перебування на військовій службі продовжував утримувати свою бабусю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є особою похилого віку та за станом свого здоров`я потребувала матеріальної допомоги та опіки. Коли перебував за межами області грошові кошти на утримання бабусі ОСОБА_6 передавав своїй тітці ОСОБА_10 , яка в свою чергу за ці кошти купляла для ОСОБА_1 продукти харчування, ліки, побутову хімію, сплачувала комунальні послуги, у разі необхідності здійснювала оплату за її лікування. Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повністю перебувала на утриманні ОСОБА_6

13.02.2024 під час оборони позиції 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_5 у районі АДРЕСА_2 , в результаті осколкового ураження від удару FPT-дроном, солдат ОСОБА_6 отримав поранення несумісні з життям та загинув, що підтверджується сповіщенням в/ч НОМЕР_5 від 20.02.2024. Факт смерті ОСОБА_6 також підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , виданим 27.02.2024 виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області.

ІНФОРМАЦІЯ_5 дочка заявниці - ОСОБА_5 померла, що стверджує той факт, що заявниця ОСОБА_1 спочатку поховала дочку, а згодом в лютому 2024 року - свого онука, ОСОБА_6 , який утримував її.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є рідною бабусею ОСОБА_6 , з яким вони проживали разом з моменту народження ОСОБА_6 та до дня його смерті, вели спільне господарство та оскільки заявниця є особою похилого (пенсійного) віку (повних 84 роки), враховуючи її стан здоров`я, ОСОБА_6 узяв на себе обов`язок утримувати її як члена своєї родини, так як він був єдиною особою, з ким проживала ОСОБА_1 . Оскільки заявниця не має іншої можливості підтвердити факт того, що вона та її онук, який загинув, були членами сім`ї та вона перебувала на його утриманні, а встановлення цього факту породжує юридичні наслідки, оскільки, з таким фактом законодавство пов`язує можливість реалізації прав заявниці на оформлення спадкових прав та право на звернення за одноразовою грошовою допомогою та компенсаційних сум у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, вона вимушена звернутись до суду із заявою про встановлення факту що має юридичне значення, а саме того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала на утриманні свого онука ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 з часу настання його повноліття і до дня смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_7 включно.

Крім того, після смерті дочки заявниці - ОСОБА_5 , виявилось, що в документах, які свідчать про родинний зв`язок є розбіжності. Так, в паспорті заявниці серії НОМЕР_1 , виданим 10.08.2001 Мостиським РВ УМВС України у Львівській області її ім`я зазначено як: « ОСОБА_1 », тоді як в свідоцтві про народження її доньки, ОСОБА_11 , серії НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Хлиплівської сільської ради Мостиського району Львівської області в графі «мати» зазначена « ОСОБА_3 ». За наявністю таких розбіжностей у документах ОСОБА_1 вимушена також звернутись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що вона - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як вказано у паспорті заявниці серії НОМЕР_1 виданим 10.08.2001 Мостиським РВ УМВС України у Львівській області та ОСОБА_3 , як вказано у свідоцтві про народження доньки ОСОБА_4 , серії НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Хлиплівської сільської ради Мостиського району Львівської області є одна і та ж особа, - мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки такий факт встановити іншим шляхом не представилось можливим.

Ухвалою судді від 17.06.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі. Постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, визначено заінтересованій особі п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на заяву. У зазначений строк заінтересована особа має право надіслати суду відзив на заяву, яка повинна відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів заінтересована особа зобов`язана надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання заінтересованою особою відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановити заявнику п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам частини третьої - п`ятої ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. Встановити заінтересованій особі п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, яке має відповідати вимогам частини третьої - п`ятої ст.178 ЦПК України, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

08.07.2024 представник Міністерства оборони України Лесик-Гошко О.Є. подала до суду письмові пояснення на заяву. Заявлених вимог не визнала, та вважає, що в задоволенні таких слід відмовити. Вважає, що із заявлених вимог вбачається спір про право, оскільки звертаючись до суду з даною заявою, заявник посилається на необхідність реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця. Вважає, що заявницею не доведено факту спільного проживання та побуту разом із внуком, оскільки не представлено жодних допустимих доказів, що заявниця ОСОБА_1 перебувала на утриманні ОСОБА_6 , не доведено тих фактів, що останній передавав їй грошові кошти. Вказала, що у заявниці є донька, яка за законом зобов`язана здійснювати за нею догляд як за своєю матір`ю. Крім цього, ставить під сумнів даний факт й через те, що заявницею не наведено жодного аргументу з приводу того як змінились обставини адже до досягнення ОСОБА_6 повноліття вона дбала про його утримання, а після досягнення ним повноліття, як стверджує заявниця, він почав утримувати її. Одночасно в письмових пояснення вказує про те, що із поданої заяви вбачається спір про право, а тому дану заяву слід залишити без розгляду.

Також 08.07.2024 представник Міністерства оборони України Лесик-Гошко О.Є. подала до суду клопотання про залучення до участі у даній справі в якості заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також проведення судових засідань у режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку.

Ухвалою суду від 08.07.2024 клопотання уповноваженого представника заінтересованої особи Міністерства оборони України - Лесик-Гошко О.Є. задоволено частково, залучено до участі у даній справі в якості заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведення судових засідань здійснювати у режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EasyCon».

Представником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 31.07.2024 подано відзив на заяву ОСОБА_1 , який долучено до матеріалів справи, та який був предметом дослідження судом в судовому засіданні.

Представник заявниці ОСОБА_1 - адвокат Ловінський Д.В. в судовому засіданні вимоги заяви підтримав в повному обсязі покликаючись на обставини, викладені у заяві, просить таку задоволити. Одночасно вказав, що ОСОБА_1 самостійно виховувала ОСОБА_6 з дитинства з восьмирічного віку, так як він фактично з нею проживав, так як його мати ОСОБА_5 мало приділяла йому уваги. ОСОБА_1 замінила йому батька та матір, зуміла виховати онука патріотом України, який добровільно став на її захист. Заявниця є особою похилого віку, її мізерної пенсії не вистачає навіть на ліки. Онук був її єдиною надією так як проживав з нею та утримував її. Йому невідомі наміри заявниці і як вона буде розпоряджатися в подальшому із встановленим фактом про її перебуванні на утриманні внука.

Представник Міністерства Оборони України Лесик-Гошко О.Є. в судовому засіданні та в режимі відеоконференції проти задоволення заяви заперечила з підстав, які нею викладені в письмових поясненнях, наголосила, що доказів, які б підтверджували факт перебування заявниці не утриманні її онука ОСОБА_6 немає та такі не надані суду. Вказала, що заявницею та її представником замовчуються певні факти, які мають значення для справи, вказала, що їй відомо, що ОСОБА_1 на даний час проживає в м. Дрогобич Львівської області та за нею здійснює догляд її дочка, яка перебувала в Польщі на заробітках. Просила суд відмовити в задоволенні даної заяви.

Представник заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 в режимі відео конференції проти задоволення заяви заперечив з підстав, викладених у відзиві. Просить в задоволенні такої відмовити.

Суд заслухав пояснення представника заявниці ОСОБА_1 - адвоката Ловінського Д.В., представника Міністерства оборони України - Лесик-Гошко О.Є., представника ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_2 , розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Статтею 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 2 цієї статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Великою Палатою Верховного Суду 18.01.2024 ухвалено рішення у справі №560/17953/21, в якому зокрема вказано, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

У відповідності до ст. 316 ЦПК України дана заява подана до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області за місцем проживання заявниці ОСОБА_1 , яка відповідно до Акту № 186 про проживання особи без реєстрації складеного 15.05.2024 представниками КП «Управитель «Житлово-експлуатаційне об`єднання» Дрогобицької міської ради, з лютого 2024 року проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 .

Зазначену обставину не заперечили та не спростували учасники справи, натомість дана обставина була предметом дослідження в судовому засіданні.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене право на суд разом з правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. рішення Європейського Суду з прав людини від 21.02.1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

Згідно із статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В силу ч. ч. 1, 2 ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд встановив наступне.

Судом встановлено, щозаявниця, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , є бабусею ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка постійно проживала разом із онуком з моменту його народження - з ІНФОРМАЦІЯ_6 і до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту ОСОБА_6 , копією військового квитка, де в обліково-послужній карті до військового квитка серії НОМЕР_7 вказано, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований в с. Хлиплі Мостиського району Львівської області, та копією паспорта заявниці.

Матір ОСОБА_6 - ОСОБА_5 спочатку проживала разом з сином ОСОБА_6 та своєю матір`ю - заявницею у справі, однак після розірвання шлюбу з батьком ОСОБА_6 - ОСОБА_8 (шлюб розірвано 17.01.1990) з 1992 року проживала з ОСОБА_9 в селі Товмачик Коломийського району Івано-Франківської області, де і уклала шлюб з ним 24.07.1992.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 з 8-ми річного віку проживав зі своєю бабцею ОСОБА_1 в с. Хлиплі, Мостиського району, де бабця взяла на себе повністю зобов`язання щодо виховання внука та його утримання.

Мати ОСОБА_6 - ОСОБА_5 розірвала шлюб і з своїм другим чоловіком - ОСОБА_9 (згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду у справі № 442/38/14-ц від 27.02.2014), однак надалі не проживала з сином та своєю матір`ю ОСОБА_1 .

ОСОБА_6 на той час було уже 29 років, а ОСОБА_1 - 74 роки, і відповідно ОСОБА_6 взяв на себе зобов`язання щодо утримання бабусі - пенсіонерки, так як вони весь час проживали разом, вели спільне господарство.

30.01.2023 ОСОБА_6 було мобілізовано у зв`язку з агресією російської федерації: з 30.01.2023 року перебував на військовій службі у в/ч НОМЕР_4 згідно наказу №30 від 30.01.2023, а в подальшому був переведений до в/ч НОМЕР_5 .

ОСОБА_6 увесь час перебування на військовій службі продовжував утримувати свою бабусю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є особою похилого віку та за станом свого здоров`я потребувала матеріальної допомоги та опіки. Коли перебував за межами області грошові кошти на утримання бабусі ОСОБА_6 передавав своїй тітці ОСОБА_10 , яка в свою чергу за ці кошти купляла для ОСОБА_1 продукти харчування, ліки, побутову хімію, сплачувала комунальні послуги, у разі необхідності здійснювала оплату за лікування заявниці.

Таким чином, заявниця ОСОБА_1 повністю перебувала на утриманні ОСОБА_6

13.02.2024 під час оборони позиції 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_5 у районі АДРЕСА_2 , в результаті осколкового ураження від удару FPT-дроном, солдат ОСОБА_6 отримав поранення несумісні з життям та загинув, що підтверджується сповіщенням в/ч НОМЕР_5 від 20.02.2024.

Факт смерті ОСОБА_6 також підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , виданим 27.02.2024 виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області.

ІНФОРМАЦІЯ_5 дочка ОСОБА_1 - ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_8 , виданого 11.05.2024 Дрогобицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Заявниця спочатку поховала дочку, а згодом в лютому 2024 року - свого онука, ОСОБА_6 , який утримував її.

Факт родинних відносин між ОСОБА_6 та заявницею ОСОБА_1 підтверджується: 1) витягом № 6 з Державної реєстрації актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України від 11.05.2024, відповідно до якого матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є ОСОБА_5 ; 2) витягом № 9 з Державної реєстрації актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 11.05.2024, відповідно до якого дошлюбне прізвище ОСОБА_5 - « ОСОБА_5 »; 3) свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Хлиплівської сільради Мостиського району Львівської області, з якого вбачається, що матір`ю ОСОБА_4 є ОСОБА_3 .

Відповідно до витягу № 1 з Державної реєстрації актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 11.05.2024, ОСОБА_5 , після реєстрації другого шлюбу, змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

Як встановлено під час розгляду даної справи, після смерті дочки заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , виявилось, що в документах, які свідчать про родинний зв`язок є розбіжності.

Так, в паспорті заявниці серії НОМЕР_1 , виданим 10.08.2001 Мостиським РВ УМВС України у Львівській області її ім`я зазначено як: « ОСОБА_1 », тоді як в свідоцтві про народження її доньки, ОСОБА_11 , серії НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Хлиплівської сільської ради Мостиського району Львівської області в графі «мати» зазначена « ОСОБА_3 ».

За наявністю таких розбіжностей у документах заявниця ОСОБА_1 вимушена звернутись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що вона - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як вказано у паспорті заявниці серії НОМЕР_1 виданим 10.08.2001 Мостиським РВ УМВС України у Львівській області та ОСОБА_3 , як вказано у свідоцтві про народження доньки ОСОБА_4 , серії НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Хлиплівської сільської ради Мостиського району Львівської області є одна і та ж особа, - мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки такий факт встановити іншим шляхом не представилось можливим.

В судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_10 суду надала покази про те, що ОСОБА_1 є рідною сестрою її матері, а їй вона приходиться тіткою. ОСОБА_1 з дитинства займалась вихованням онука ОСОБА_6 , який в свою чергу будучи в дорослому віці допомагав їй по господарству. ОСОБА_6 своєї сім`ї не мав, а тому утримував свою бабцю ОСОБА_1 так як вони разом проживали. У матері ОСОБА_6 був незадовільний стан здоров`я у зв`язку із зловживанням алкоголем, і останній теж їй фінансово допомагав. У ОСОБА_1 є друга дочка, якій 63 роки та на даний час проживає в Дрогобичі по вул. 22 Січня. Дочка їздила на заробітки в Польщу з метою заробити грошей на лікування свого сина. Вказала, що ОСОБА_6 неодноразово передавав їй гроші з передової через побратимів, які вона витрачала на утримання ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні дала покази про те, що вона є хресною мамою ОСОБА_6 , який проживав з бабцею ОСОБА_1 , так як його мати ОСОБА_5 з ними не проживала, зловживала алкоголем, від чого і померла. ОСОБА_6 купував харчі, таблетки для ОСОБА_1 , все необхідне для проживання так як вона фактично була на його утриманні. Їй відомо що на даний час ОСОБА_1 проживає разом з дочкою в м. Дрогобичі, в якої хворий син та на якого лікування необхідно багато грошей, і вона їздила на заробітки в Польщу.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ч.2 та ч.4 статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю, складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 N5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 у справі №1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 31.03.2020 у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19).

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя.

У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ЕСН-1986-8-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Отже, сім`ю складають особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство, мають взаємні права та обов`язки.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у осіб особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

В пункті двадцять першому постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - Пленум № 7) роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. №5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Пунктом першим статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 16 Закон України № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті (ч. 1 ст. 16-1 Закон України №2011-ХІІ).

Відповідно до пункту 4 статті 16-1 Закон України №2011-ХІІ до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать зокрема утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Частиною першою статті 31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

За змістом ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вирішує питання у сукупності, керуючись принципом верховенства права, вважає, що наданих доказів по справі достатньо для задоволення заяви про встановлення факту родинних відносин. Окрім цього, вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

Надані заявником докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують юридичний факт, встановлення якого є необхідним для отримання заявницею права на оформлення спадкових прав, в тому числі й звернення за одноразовою грошовою допомогою у разі смерті військовослужбовця.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що представлених заявницею доказів є достатньо для формулювання судом підставного висновку про те, що ОСОБА_1 є бабцею ОСОБА_6 , вона займалася його вихованням та утриманням з раннього дитинства, вони проживали разом, вели спільне господарство, а після досягнення ОСОБА_6 повноліття та досягнення заявницею пенсійного віку (повних 84 роки) враховуючи стан її здоров`я, ОСОБА_6 перебрав на себе обов`язок утримувати сім`ю.

Суд вважає безпідставним та необґрунтованим покликання представників заінтересованих осіб про необхідність відмовити у задоволенні даної заяви так як їх твердження не обґрунтовуються на здобутих та досліджених в судовому засіданні доказах.

За таких обставин, оскільки заявниця не має іншої можливості підтвердити факт того, що вона та її онук, який загинув, були членами сім`ї та перебувала на його утриманні, а встановлення цього факту породжує юридичні наслідки, оскільки, з таким фактом законодавство пов`язує можливість реалізації прав заявника на оформлення спадкових прав та право на звернення за одноразовою грошовою допомоги та компенсаційних сум у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, суд приходить до висновку, що вимоги заявниці є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті заявником судового збору за подання ним до суду заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, слід залишити за останньою, оскільки покладення їх на державу або ж на інших осіб при ухваленні рішення у справі у порядку окремого провадження чинним ЦПК України не передбачено.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 141, 229, 247, 257, 258, 259, 263-265, 268, 293, 294, 315, 316, 319 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Ловінською Світланою Степанівною - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як вказано у паспорті серії НОМЕР_1 , виданим 10.08.2001 Мостиським РВ УМВС України у Львівській області та ОСОБА_3 , як вказано у свідоцтві про народження ОСОБА_4 , серії НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Хлиплівської сільської ради Мостиського району Львівської області є одна і та ж особа та мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , перебувала на утриманні онука ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_7 , актовий запис про смерть від 27.02.2024 № 69, з 21.11.2002 - часу настання його повноліття і до дня смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_7 включно.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 серпня 2024 року.

Суддя Роман КОВАЛЬ