Єдиний унікальний номер № 741/1316/24
Номер провадження 2-о/741/40/24
УХВАЛА

іменем України

06 серпня 2024 року м. Носівка

Суддя Носівського районного суду Чернігівської області Крупина А.О., розглянувши матеріали заяви та доданих до неї документів ОСОБА_1 , заінтересована особа акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень», про визнання особи безвісно відсутньою,

УСТАНОВИВ:

26 червня 2024 року Носівським районним судом Чернігівської області за допомогою поштового зв`язку «Нова пошта» отримано заяву ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , заінтересована особа акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень», про визнання особи безвісно відсутньою, у якій вона просить визнати безвісно відсутнім ОСОБА_3 .

Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 28 червня 2024 року заяву залишено без руху та надано заявникові строк для усунення недоліків заяви, який не може перевищувати десяти днів із дня вручення копії ухвали про залишення заяви без руху.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, крім іншого, також виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 43 Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

У силу вимог ч. 1 ст. 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Предметом доказування в даній справі є: безвісна відсутність громадянина; наявність правової зацікавленості особи, що подає заяву про визнання громадянина безвісно відсутнім; вживання заявником заходів до розшуку особи; неможливість встановлення місця знаходження даної особи; наявність обставин, що загрожували смертю фізичної особи, яка пропала безвісті; наявність обставин, що дають підставу припустити її загибель від певного нещасного випадку; існування обставин, що дають підставу вважати, що особа може умисно ховатися: знаходитися в розшуку, не бажає виплачувати аліменти або виконувати інші рішення суду тощо; відсутність спору про право.

Зазначені норми передбачають перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок: «безвісна відсутність це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою».

У поданій заяві в обґрунтування заявлених вимог заявник указує, що її колишній чоловік ОСОБА_3 відсутній за місцем свого постійного проживання: АДРЕСА_1 , з 25 квітня 2019 року. Задля врегулювання майнових прав, а саме: сплати простроченої солідарної заборгованості акціонерному товариству «Банк інвестицій та заощаджень» за договором про споживчий кредит, заявникові необхідно встановити факт, що ОСОБА_3 є безвісно відсутнім. Установлення цього факту потрібне заявникові для встановлення опіки над майном ОСОБА_3 .

Так, ОСОБА_1 у заяві підкреслює, що вказана заява подається до суду за місцем проживання заявника, однак жодних доказів на підтвердження зареєстрованого місця проживання заявника не надає. Як не надає і доказів того, що останнім відомим місцем проживання (перебування) ОСОБА_3 , є адреса: АДРЕСА_1 . Також заявник не подає доказів належності ОСОБА_3 будь-якого майна, хоча вказує, що визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім потрібне їй для врегулювання майнових прав останнього.

Згідно зі ст. 307 ЦПК України суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місце перебування якої невідоме.

Заявником не надано суду належних доказів на підтвердження того, що вона є колишньою дружиною ОСОБА_3 .

Крім того, відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_3 відсутній за місцем реєстрації свого проживання, а також докази того, що заявник протягом 2019-2024 р. р. вживала заходів щодо розшуку ОСОБА_3 , зверталася до будь-яких компетентних органів за місцем постійного проживання ОСОБА_3 з приводу його розшуку. У заяві не вказано, яких саме осіб суд має викликати для свідчення, із зазначенням їх прізвищ, імен, по батькові, адрес, інших відомих ідентифікаційних даних. Також не зазначені організації, до яких необхідно робити запити за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей, що перешкоджає здійснити суду належну підготовку до розгляду справи по суті, як передбачено ст. 307 ЦПК України..

Копія ухвали про залишення заяви без руху 28 червня 2024 року була направлена заявникові рекомендованим листом з повідомленням про отримання на поштову адресу, указану у заяві, а представникові заявника ОСОБА_2 - на електронну адресу, указану у заяві.

Представником заявника копія ухвали отримана 1 липня 2024 року.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення заявником отримано копію ухвали про залишення її заяви без руху 16 липня 2024 року.

Станом на 6 серпня 2024 року заявником (представником заявника) у визначений в ухвалі строк не усунуто недоліки заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ураховуючи викладене, а також беручи до уваги те, що повернення позовної заяви відповідно до ч. 6 ст. 185 ЦПК України не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до правосуддя (оскільки після усунення вказаних недоліків позивач має право повторно звернутися до суду із указаним позовом), уважаю за необхідне заяву ОСОБА_1 визнати неподаною та повернути заявникові у зв`язку з тим, що заявником не усунуто недоліки заяви.

Роз`яснити заявнику, що згідно з ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Однак, до суду не надходило клопотання заявника про повернення суми судового збору.

Ураховуючи викладене, керуючись ст. ст. 185, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень», про визнання особи безвісно відсутньою уважати неподаною та повернути заявникові разом із доданими до неї документами.

Копію заяви залишити в суді.

Ухвала суду може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Носівський районний суд Чернігівської області протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Суддя Анатолій КРУПИНА