Справа №201/9663/23
Провадження №2/0203/252/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2024 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Гапоновій К.В.,

з участю:

-позивача ОСОБА_1 ;

-представника відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору укладеним,

у с т а н о в и в:

1. 21 серпня 2023 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору укладеним. Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що від 2014 року по 2020 рік сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Відповідачці на праві власності належав автомобіль марки «Toyota» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ). У серпні 2018 року сторони домовились, що відповідачка продасть вказаний автомобіль позивачеві. Позивач продав належний йому автомобіль марки «Renault» і, додавши до вирученої суми додаткові кошти, за 8 000,00 грн придбав у відповідачки її автомобіль. Остання передала позивачеві два комплекти ключів, і останній почав ним користуватися. Між тим, у подальшому позивач не зміг зареєструвати право власності на автомобіль, оскільки для цього необхідна була особиста присутність відповідачки, яка ухилилася від оформлення правочину. Викладене стало причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання укладеним договору купівлі-продажу спірного автомобіля (а.с.а.с. 1 6, 41, 49).

2. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.08.2023 справу за підсудністю було передано до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 45).

3. 28 листопада 2023 року відповідачка подала до суду відзив на позов, у якому, серед іншого, зазначила, що позивач не висунув вимогу про визнання за ним права власності на спірний автомобіль, а також неправильно визначив вартість цього автомобіля. Крім того, позивач не надав суду належних та допустимих доказів укладення між сторонами договору купівлі-продажу (а.с.а.с. 117 123, 126).

4. Позивач у судовому засіданні заявлений позов підтримав, пояснивши, що від 2014 року по 2020 рік сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Відповідачці на праві власності належав автомобіль марки «Toyota» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ). У серпні 2018 року сторони домовились, що відповідачка продасть вказаний автомобіль позивачеві. Позивач продав належний йому автомобіль марки «Renault» і, додавши до вирученої суми додаткові кошти, за 8 000,00 грн придбав у відповідачки її автомобіль. Остання передала позивачеві два комплекти ключів, і останній почав ним користуватися. Між тим, у подальшому позивач не зміг зареєструвати право власності на автомобіль, оскільки для цього необхідна була особиста присутність відповідачки, яка ухилилася від оформлення правочину.

5. Представник відповідачки у суді заперечував проти позову, пояснивши, що позивач не висунув вимогу про визнання за ним права власності на спірний автомобіль, а також неправильно визначив вартість цього автомобіля. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів укладення між сторонами договору купівлі-продажу. Крім того, у подальшому ВП №3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за заявою відповідачки було відкрите кримінальне провадження за фактом незаконного заволодіння належним їй автомобілем.

6. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідачки, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

7. Судом встановлено, що відповідачці від 31.03.2009 належить автомобіль марки «Toyota» (модель RAV4, рік випуску 2008, тип ТЗ легковий універсал В, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 ) (а.с. 7).

8. Позов побудовано на тому, що між сторонами насправді було укладено усний договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, що підтверджується численними письмовими доказами, які свідчать про його постійну експлуатацію позивачем (а.с.а.с. 15 34).

9. Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

10. Згідно з частинами 2, 3 статті 12 ЦПК учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

11. За правилами, встановленими частинами 1, 3 статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

12. Статтею 76 ЦПК визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

13. За приписами частин 1, 5 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

14. Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

15. Аналіз доказів, наданих позивачем, у контексті приведених вище норм, свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

16. Так, з огляду на зміст приведених вище норм процесуальним завданням позивача було доведення суду належними, допустимими та достовірними доказами, із дотриманням принципу їх достатності (статті 77 80 ЦПК), факту укладення договору купівлі-продажу автомобіля від 22.08.2018.

17. Відповідно до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України (далі ЦК) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

18. Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

19. За правилами, встановленими частиною 1 статті 639 ЦК, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

20. Статтею 655 ЦК визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову сумую.

21. За приписами пункту 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.08.1998 №1388 (далі Порядок), у редакції, що діяла станом на 11.08.2018, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

22. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку:

- договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках;

- укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

- укладені та оформлені в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

- нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

- договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою;

- договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу;

- свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати;

- рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном;

- рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність;

- копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин;

- довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску;

- акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача;

- митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери;

- договір фінансового лізингу;

- акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем.

23. Судом встановлено, що 22.08.2018 сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу спірного автомобіля, у розумінні статей 638, 655 ЦК, про що свідчить відсутність будь-яких доказів на підтвердження цієї обставини, отже підстав вважати, що між ними був укладений договір купівлі-продажу, не існує.

24. Додатково про це свідчить відсутність у позивача жодного документу (акту), визначеного пунктом 8 Порядку.

25. Суд при цьому зважає й на те, що позивач також не довів належними та допустимими доказами факт передачі відповідачці грошових коштів за начебто придбаний ним автомобіль.

26. Додані до позовної заяви замовлення-наряди про проведення технічного обслуговування спірного автомобіля та постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підтверджує лише факт експлуатації ним спірного автомобіля, що цілком узгоджується з його твердженням про близькі стосунки, у яких деякий час перебували сторони (а.с.а.с. 15 34).

27. Керуючись статтями 5, 7, 10 13, 19, 23, 76 81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263 265, 274, 275, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) у позові до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 ) про визнання договору укладеним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 8 серпня 2024 року.

Суддя М.О. Католікян