06.08.2024 Справа № 756/8098/24
Унікальний номер 756/8098/24
Номер провадження 4-с/756/70/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.

секретаря судового засідання - Крикуна І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт інвестмент», боржник: ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: головний державний виконавець Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Стужук Павло Петрович на бездіяльність державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2024 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшла скарга ТОВ «Брайт інвестмент», в якій просить суд: визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Стужука П.П. щодо виконання судового рішення; зобов`язати державного виконавця на виконанні в якого перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1584, виданого Оболонським районним судом м. Києва про стягнення боргу з ОСОБА_1 провести виконавчі дії в порядку, встановленому ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень; стягнути витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування поданої скарги зазначає, що в провадженні Оболонського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва 2-1584/13, виданого 24 квітня 2023 року, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» суми боргу 1406707,72 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року у справі № 756/1514/21 замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 за виконавчим листом №2-1584.

26 лютого 2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

З моменту відкриття провадження і до моменту направлення даної скарги виконавцем були проведені наступні дії: 08 травня 2023 року отримано відповідь від Державної фіскальної служби про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб; 01 вересня 2013 року отримано відповідь від МВС щодо наявності транспортних засобів; 15 лютого 2024 року отримано відповідь від Державної фіскальної служби про джерела отримання доходів-боржників фізичних осіб.

Скаржник вказує, що у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1584:

-порушено строки проведення перевірки майнового стану боржника, встановлені ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»;

-відсутні запити до реєстраційних органів (територіальних органів з надання сервісних послуг МВС, Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, інших реєстраторів) і отримання відповідних державних баз даних та реєстрів, у т.ч. електронних, інформацію про наявність у власності боржника: а) транспортних засобів (автомобілів, самохідних машин, мотоциклів, інше); б) об`єктів нерухомого майна (споруд, будівель, нежитлових будівель, земельних ділянок) або орендованих ним земельних ділянок); в) тракторів, комбайнів, інших сільськогосподарських машин, сільськогосподарської техніки та інших механізмів - у порушення вимог п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»;

-відсутність встановлення інформації про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в найм (оренду) індивідуальних банківських сейфів - у порушення вимог п. 21 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»;

-відсутність інформації про наявність дебіторської заборгованості боржника, для можливості звернути стягнення на кошти боржника, що знаходиться на його рахунках та рахунках його боржників - у порушення вимог ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження»;

-порушено вимоги ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», в частині не звернення до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника-фізичної особи;

-порушено вимоги п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», в частині обмеження боржника у праві виїзду за межі України у разі неявки або ненадання відомостей, ухиленні від виконання судового рішення;

-порушено вимоги розділу ІV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження в частині невнесення до автоматизованої системи виконавчого провадження відомостей про здійснення виконавчого провадження.

Таким чином на переконання скаржника, з 2014 року по 2024 року державним виконавцем не вжито всього комплексу заходів, передбачених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». З наведених підстав скаржник звернувся до суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 червня 2024 року скаргу передано на розгляд судді Шролик І.С.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд скарги на 06 серпня 2024 року, витребувано у головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Стужука П.П. для огляду в судовому засіданні оригінали матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1 та належним чином засвідчені копії для долучення до матеріалів справи.

29 липня 2024 року надійшло клопотання ТОВ «Брайт інвестмент», в якому просять постановити додаткову ухвалу, якою вирішити питання про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 4500,00 грн.

Сторони в судове засідання 06 серпня 2024 року не з`явилися. Від державного виконавця надійшов лист, в якому просив відмовити в задоволенні скарги та задоволенні стягнення витрат на правову допомогу, вказуючи що їх розмір є надто завищеним. А також державним виконавцем надані матеріали виконавчого провадження для огляду.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 450 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу за відсутності вказаних осіб, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, вважає, що наявні підстави для задоволення скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2012 року у справі №2-1584/2012 позов ПАТ КБ "Надра" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 175707,42 доларів США, що станом на 19 грудня 2011 року становило 1403884,72 грн, та судові витрати у сумі 2823,00 грн.

Зазначене рішення суду набрало законної сили та на його виконання 24 квітня 2013 року Оболонським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №2-1584 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Надра" заборгованості у сумі 1406707,72 грн.

26 лютого 2014 року державним виконавцем Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Білоусом О.О. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2012 року у справі №2-1584/2012 в частині стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Надра" заборгованості у сумі 1406707,72 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року у справі № 756/1514/21 замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Брайт інвестмент».

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Засадами виконавчого провадження є також верховенство права, законність, справедливість, неупередженість та об`єктивність тощо, відповідно до яких виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом (ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупередженого, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавці дії.

Частиною третьою ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», визначено що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням;

9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;

10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;

12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

21) отримувати від банків та інших фінансових установ, небанківських надавачів платіжних послуг, емітентів електронних грошей інформацію про наявність рахунків/електронних гаманців та/або стан рахунків/електронних гаманців боржника, рух коштів та операції за рахунками/електронними гаманцями боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Із зазначеного нормативного регулювання випливає, що, дотримуючись засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності виконавчого провадження, його гласності та відкритості, виконавець зобов`язаний вживати передбачених чинним законодавством заходів щодо примусового виконання рішень, належного вчинення виконавчих дій.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, яке було досліджено судом, державним виконавцем здійснено ряд запитів щодо з`ясування наявності коштів на рахунках боржника та належності транспортних засобів. 21 червня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Брайт інвестмент» зверталося у рамках виконавчого провадження з клопотанням, в якому просило державного виконавця накласти арешт та звернути стягнення на 1/3 частину квартири, яка належить ОСОБА_1 .

З матеріалів виконавчого провадження встановлено, що державним виконавцем перевірявся факт належності на праві власності боржнику нерухомого майна ще в 2017 році, з інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено належність ОСОБА_1 1/3 частини квартири, однак після отримання заяви стягувача у 2022 році, будь-яких дій виконавцем як-то повторної перевірки належності майна боржнику, його опису, накладення арешту на майно, виходу державного виконавця за місцезнаходженням майна не вчинено.

Суд погоджується з твердженнями скаржника та приходить до переконання, що державним виконавцем у межах виконавчого провадження, яке перебуває на виконанні досить тривалий проміжок часу, не вжито всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» виконавчі дії та процесуальні заходи, направленні на виконання рішення суду, зокрема щодо вжиття до боржника будь-яких передбачених законом заходів, в тому числі примусу, не використане право на звернення до суду з відповідними заявами та поданнями (передбаченими законом). Крім того, з матеріалів виконавчого провадження не встановлено, що державний виконавець здійснював вихід за місцем знаходження частини нерухомого майна боржника, складав акт опису наявного боржнику майна, яке було б можливо реалізувати в рахунок погашення боргу.

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виходячи зі змісту статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

На підставі вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог скарги ТОВ «Брайт інвестмент», визнання протиправною бездіяльності головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Стужука П.П. щодо невиконання судового рішення та зобов`язання головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Стужука П.П. вчинити виконавчі дії в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

При вирішенні питання про судові витрати, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою , включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати.

29 липня 2024 року ТОВ «Брайт інвестмент» подано заяву про стягнення витрат на правову допомогу, які скаржник поніс у зв`язку з розглядом даної справи.

З наданих суду письмових доказів вбачається, що 01 травня 2023 року між ТОВ «Брайт інвестмент» та Адвокатським бюро «Юлії Чміль» укладений Договір № 01/05-23 про надання правової допомоги.

У додатку № 1 до договору зазначена вартість послуг за Договором про надання правової допомоги.

24 липня 2024 року адвокатом Чміль Ю.В. складений Акт про надання правничої допомоги, згідно п. 2 якого вартість послуг, наданих за договором № 01/05-23 про надання правової допомоги, становить 4500,00 грн, з яких: ознайомлення з матеріалами справи за наданим пакетом документів клієнтом, аналіз наданих документів, ознайомлення з судовою практикою та визначення перспективи справи (2 год) - 3000,00 грн; складання скарги , у тому числі формування пакету документів для подання скарги з додатками для суду - 1500,00 грн.

Вказаний Акт підписаний директором ТОВ «Брайт інвестмент».

В поданій заяві державний виконавець заперечував щодо стягнення витрат на правову допомогу, вказуючи, що їх розмір завищений.

Верховний Суд дотримується позиції (постанови КГС ВС від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18), що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених вимогами процесуального законодавства. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Враховуючи викладене, суд приймає до уваги покликання державного виконавця щодо неспівмірності судових витрат, зважає на складність, обсяг і характер наданих послуг, і доходить до висновку про стягнення з Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на користь скаржника частини витрат на правову допомогу у сумі 2250,00 грн.

Керуючись ст.ст. 447-452 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт інвестмент», боржник: ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: головний державний виконавець Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Стужук Павло Петрович на бездіяльність державного виконавця.

Визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Стужука Павла Петровича щодо своєчасного та примусового виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2012 року.

Зобов`язати головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Стужука Павла Петровича вчинити виконавчі дії в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 спрямовані на виконання судового рішення, в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Стягнути з Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт інвестмент» витрати на правову допомогу у сумі 2250,00 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлений 06 серпня 2024 року.

Суддя І.С. Шролик