ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 645/4780/23
Номер провадження 22-з/818/167/24
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 серпня 2024 року м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення стосовно стягнення витрат на правничу допомогу у справі № 645/4780/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 березня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2024 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. У задоволенні решти вимог - відмовлено.

24 квітня 2024 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 березня 2024 року в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позов.

22 травня 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кузнецова Аліса Андріївна, подала апеляційну скаргу на додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2024 року, в якій просила додаткове рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000 грн.

24 травня 2024 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2024 року, в якій просив додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Харківського апеляційного суду від 20 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 березня 2024 року залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2024 року залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2024 року задоволено частково. Додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2024 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді витрат за надання правової допомоги понесених в суді першої інстанції в розмірі 5 000, 00 грн.

24 червня 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кузнецова А.А., звернувся до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат, понесених під час апеляційного розгляду, а саме просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000,00 грн.

Заява мотивована тим, що дані витрати є співмірними із ціною позову, оскільки апелянт безпідставно намагався стягнути з відповідачки 312 757 грн, а заявлені адвокатські витрати складають 11 % від ціни позову, а тому завищеності та неспівмірності не вбачається, а навпаки витрати на професійну правничу допомогу є мінімальними та неминучими, в порівняні з виконаною роботою адвоката, ціною позову, складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) з урахуванням витраченого часу на виконання робіт (наданих послуг) та подання процесуальних заяв з урахуванням останньої судової практики, які були досить змістовними та належно обґрунтованими.

01 серпня 2024 року ОСОБА_1 подав до суду заперечення проти заявлених судових витрат в яких просив відмовити у задоволенні клопотання відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Заперечення мотивовані тим, що заявлена сума відшкодування на користь ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу адвоката Кузнецової А.А. в Харківському апеляційному суді у розмірі 35 000,00 грн є занадто надмірною, нереальною та неспівмірною зі складністю справи (категорія справ про поділ майна подружжя не є складною), фактично виконаною роботою адвокатом в Харківському апеляційному суді. Наявність договору на професійну правничу допомогу на фіксований гонорар у розмірі 35 000,00 грн не тягне за собою беззаперечний обов`язок відшкодування гонорару іншою стороною. Крім того, фактично представником відповідачки у Харківському апеляційному суді складено один процесуальний документ - відзив на апеляційну скаргу, та прийнято участь в одному судовому засіданні 20 червня 2024 року у справі, в якому також розглядалася апеляційна скарга ОСОБА_2 на додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова, в задоволенні якої Харківським апеляційним судом було відмовлено; судове засідання проходило впродовж менше ніж однієї години.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Кузнецова А. А. не з`явилися.

ОСОБА_2 викликалась до суду, відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, яке було розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (том 2, а.с. 141).

02 серпня 2024 року від Кузнецова А. А. , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача та її представника. (том 2, а.с. 145-146)

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , який заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення стосовно стягнення витрат на правничу допомогу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції,перевіривши законність і обґрунтованість поданої заяви, колегія суддів вважає, клопотання про стягнення витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини 1, пунктів 1, 4 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною 2 цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Статтею 264 ЦПК України визначені питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення, в тому числі - як розподілити між сторонами судові витрати (пункт 6 частина 1 цієї статті).

Матеріали справи свідчать, що у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кузнецова А.А., крім іншого, просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35 000,00 грн (т. 2, а.с. 2-11).

Саму ж заяву про стягнення понесених судових витрат було подано через систему «Електронний суд» 24 червня 2024 року, тобто у встановлений п`ятиденний строк після ухвалення 20 червня 2024 року рішення у справі по суті, а отже з дотриманням вимог частини 8 статті 141 ЦПК України.

Що стосується розгляду заяви по суті, а саме в частині розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат понесених на надання професійної правничої допомоги під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції - колегія суддів зазначає наступне.

До суду на підтвердження витрат на правничу допомогу понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було надано наступні документи:

21 листопада 2023 року між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням «Мельник та партнери» було укладено договір про надання професійної правової допомоги, предметом якого є забезпечення Об`єднанням захисту права, свобод і законних інтересів ОСОБА_2 (т.2, а.с. 104).

14 травня 2024 року між ОСОБА_2 та АО «Мельник та партнери» було укладено додаткову угоду до договору про надання професійної правничої допомоги від 21 листопада 2023 року б/н (т. 2, а.с. 104 зворот).

Відповідно до Акту виконаних робіт по договору про надання професійної правничої допомоги від 21 листопада 2023 року з урахуванням додаткової угоди від 14 травня 2024 року до Договору про надання професійної правничої допомоги від 21 листопада 2023 року б/н датованого 20 червня 2024 року сторони погодили гонорар (винагороду) за надання адвокатських послуг (правничої допомоги), а саме ведення цивільної справи № 645/4780/23 в суді апеляційної інстанції буде обчислюватись у фінансовому розмірі та складає 35 000,00 грн (т. 2, а.с. 106).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 також дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Верховний Суду у постанові від 15 червня 2021 року в справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20) дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Крім того, саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі № 726/1142/22.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України).

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи характер виконаної адвокатом Кузнецовою А.А. роботи наданої у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи, критерію необхідності подання відповідних документів зі сторони ОСОБА_2 , значимості таких дій у справі, та витраченого часу представником у даній справі, враховуючи той факт, що в суді апеляційної інстанції адвокат Кузнецова А.А. приймала участь в одному судовому засіданні, а також заперечення ОСОБА_1 щодо визначеного заявником розміру витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1 000,00 грн.

Керуючись ст. 270 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу понесені під час розгляду справи в апеляційному суді у розмірі 1000 (одна тисяча) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 08 серпня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

Н.П. Пилипчук