Провадження №: 2/336/812/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Звєздової Н.С., за участі секретаря судового засідання Іванченко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНСТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача: 1) заборгованість за кредитним договором №2167194 від 20.04.2021, яка виникла станом на 08.11.2023 у сумі 15 485,00 гривень, з яких 5 000,00 гривень - сума кредиту, 7 960,00 гривень - проценти за користування кредитом; 2 525,00 гривень - сума процентів за прострочену позику 2) інфляційні втрати за період з липня 2021 року по червень 2023 року - 5 342,34 гривні; 3) 3% річних за період з 17.06.2021 по 08.11.2023 - 1 112,37 гривень; 4) судові витрати, що складаються з: судового збору - 2 147,20 гривень та витрат на правничу допомогу - 10 000,00 гривень.

Позов обґрунтовує тим, що 20.04.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 на підставі Закону України «Про електронну комерцію» було укладено Договір позики №2167194, відповідно до умов якого відповідач отримав у користування грошові кошти у сумі 5 000 гривень строком на 30 днів (до 20.05.2021) та зі сплатою відсотків за користування кредитом та інших платежів, у розмірах, зазначених у п.п. 2.4.2. 2.5 Договору. В подальшому 17.05.2021, після того, як відповідач сплатив відсотки у сумі 2 064,66 грн., між сторонами Договору було укладено Додаткову угоду №1 до Договору позики №2167194 від 20.04.2024, відповідно до якої сторони вирішили погодити продовження строку дії Договору на 30 днів (до 16.06.2021) зі сплатою 2 985 грн. відсотків за користування кредитом. Відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені Кредитним договором, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись з вказаним позовом до суду, в якому окрім кредитної заборгованості просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 2 147,20 гривень та витрати на правничу допомогу у сумі 10 000,00 гривень.

Ухвалою суду від 30.11.2023 відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

11.01.2024 відповідачем через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подано відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що в позовній заяві зазначено, що 17.05.2021 Відповідач здійснив платіж на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування на суму 2064,66 грн. відповідно до Додаткової угоди №1, Сторони погодили новий строк позики - до 16.06.2021. На підтвердження наведеної обставини Позивачем додано до позовної заяви Додаткову угоду № 1 від 17.05.2021 року до Договору позики № 2167194 від «20» квітня 2021 року, відповідно до умов п.1 якої пункт 2.3.4. Договору позики викладено в наступній редакції «2.3.4. Строк позики: до «11» червня 2021 року». Відповідно до умов п.1 Додаткової угоди № 1 від 16.05.2021 проценти за користування позиковою становлять 2 985,00 гривень. Вважаю неправомірною вимогу Позивача про сплату процентів за наданою позикою за період 20.04.2021 по 05.08.2021 (що розраховано відповідно до розділу 3 Договору в межах строку дії Договору) складає 1 0485 грн., з яких 7 960 грн. - нарахування процентів за користування позикою за процентною ставкою 1,99%, 2 525 грн. - нарахування процентів на прострочену позику за процентною ставкою 1,01% ставкою 1,99%. та сума процентів за прострочену позику - 4 000 гривень виходячи з наступного: 1) проценти за користування позикою за період з 20.04.2021 по 17.05.2021 було сплачено кредитору в сумі 2 985,00 гривень, що не заперечується Позивачем (сторінка 3 позовної заяви). 2) позивачем помилково зазначено строк дії Договору позики в межах якого нараховувались проценти за користування позикою, а саме до 05.08.2021 року. Строк дії Договору позики - 11.06.2023, що підтверджується Додатковою угодою № 1 від 17.05.2021 Договору позики. 3) розмір процентів за користування позикою в межах строку дії договору становить 2 985,00 гривень, що підтверджується Додатковою угодою № 1 від 17.05.2021 Договору позики. 4) позивачем не наведено розрахунок за який саме період ним здійснювався розрахунок процентів на прострочену позику в розмірі 4 000 гривень та з яких підстав саме цей період враховано під час розрахунку. Відповідно до умов пунктів 3.1.3. та 3.2. Договору позики №2005351 від «29» березня 2021 року плата за користування позикою поза строками кредитування визначена саме як проценти за користування кредитом, а не як міра відповідальності Відповідача за невиконання грошового зобов`язання, саме тому у Позивача відсутнє право на стягнення процентів за користування позикою за межами строку позики - 11.06.2021 року. З врахуванням наведеного, Позивачем не доведено суду на не підтверджено належними документами розмір заявленої грошової вимоги щодо сплати процентів за користування позикою період з 20.04.2021 по 05.08.2021 (що розраховано відповідно до розділу 3 Договору в межах строку дії Договору) складає 10 485 грн., з яких 7 960 гри. - нарахування процентів за користування позикою за процентною ставкою 1,99%, 2 525 грн. - нарахування процентів на прострочену позику за процентною ставкою 1,01%. У зв`язку із наведеним вимога Позивача про стягнення з Відповідача грошового зобов`язання в розмірі 10 485 грн. = (7960 грн. + 2 525 грн.) не підлягає задоволенню. Під час здійснення розрахунку інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення виконання зобов`язання використана формула, в якій сума боргу на яку здійснювалось нарахування визначна в розмірі 15 485,00 грн. Позивачем заявлена вимога про стягнення інфляційних втрат за період з лютого 2022 року по червень 2023 року у сумі 4 691,96 грн. та трьох відсотків річних за період з 24.02.2022 по 08.11.2023 у сумі 790,37 грн. , проте у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-ти строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, починаючи з 24.02.2022 позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Відсутні також підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат з червня 2021 року по 24.02.2022 року в сумі 650,38 гривень та трьох відсотків річних з 17.06.2022 по 24.02.2022 в сумі 380,00 гривень, оскільки Позивачем для їх розрахунку було використано заборгованість у сумі 15 485,00 грн., яка складається з суми основного боргу - 5 000,00 гривень та 10 485,00 гривень - процентів за користування позикою, розмір яких та зобов`язання Відповідача щодо сплати яких Позивачем не було доведено. Також не підлягає задоволення вимога про стягнення витрат на правничу допомогу з причин, того, що позов в цілому не підлягає задоволенню, а при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

17.01.2024 представником позивача через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подано відповідь на відзив, в якому просив позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини, аналогічні тим, що зазначені у позові. Додатково зазначив, що укладений між сторонами Договір позики було укладено як електронний кредитний договір, який було підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «145112», який був власноручно введений Відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог ч.ч.6,8 ст.ст.11,12 Закону України «Про електронну комерцію», та свідчить про те, що Відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі Кредитний договір. Відповідно до позиції Верховного Суду від 23.12.2020 у справі №127/23910/14-ц, «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». Факт перерахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № НОМЕР_1 підтверджується наданою до позовної заяви довідкою ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення». Переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , яку Відповідачем вказано особисто в заяві на отримання Кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера. Сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку, нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Станом на сьогоднішній день, ані Кредитний договір, ані будь-яке його положення чи пункт, включаючи ціну договору, не визнано відповідно до чинного законодавства недійними, не справедливими чи не добросовісним. Отже, Відповідачу у даному випадку проценти нараховано правомірно у межах погодженого строку надання кредиту та у межах періоду автопролонгації.

11.03.2024 представником позивача через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подано заяву про розгляд справи без їх участі, в якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

14.03.2024 представником позивача через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 16 735,76 грн., з яких сума основного боргу - 5 000,00 гривень, 10 485,00 гривень - проценти за користування позикою, 3% річних а період з 17.06.2021 по 23.02.2022 - 319,45 грн., інфляційні втрати -а період з липня 2021 року по 23.02.2022 - 931,31 грн.

15.03.2024 представником позивача через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подано клопотання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 15.03.2024 клопотання задоволено, витребувано в АТ «Універсал Банк»

інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки НОМЕР_1 ОСОБА_1 , а також підтвердження факту зарахування коштів 20.04.2021 на дану платіжну картку банком-емітентом якої є АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», у сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень від ТОВ «МАНІФОЮ».

Витребувані докази надійшли 15.04.2024.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. З заявою про відкладення розгляду справи, до суду не звертався.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив. Заяву про розгляд справи без його участі або відкладення розгляду справи не надав.

Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, подав відзив на позов, а позивач просить розгляд справи здійснювати без його участі, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів.

Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 2 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20.04.2021 ОСОБА_1 з метою отримання кредиту підписавши електронним підписом одноразовим ідентифікатором (t45112), уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» Договір позики №2167194, відповідно до умов якого позичальник отримав короткостроковий кредит у сумі 5 000,00 грн., строком на 30 днів (до 20.05.2021) зі сплатою відсотків.

Так, відповідно дот п.п. 2.4.1. - 2.4.5. Договору, середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 1.39300 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики; середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1.99000 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики; базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1.99000 % від суми позики за кожен день користування позикою. Позикодавець надає Позичальнику можливість сплати процентів за користування позикою на акційних умовах (відповідно до п.2.4.2) виключно за умови належного виконання Позичальником зобов`язань за цим Договором. У випадку недотримання Позичальником умов сплати процентів за користування позикою на акційних умовах, за Договором застосовується базова процентна ставка за позикою.

Відповідно до п. 2.5. Договору, розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1.01 % від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми Позики та процентів за користування позикою.

Згідно п. 2.6. Договору, позика надається Позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої Позичальником для цієї цілі в Особистому кабінеті на веб-Сайті Товариства протягом 3(трьох робочих) днів з дати підписання Договору.

Відповідно до п.3.1.1. Договору, проценти за користування позикою нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування Позикою з дня надання позики до дня повного погашення заборгованості включно.

Згідно п.п.3.1.2.-3.1.3 Договору, в межах строку позики проценти за користування позикою нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно до Додатку № 1 до Договору. В період прострочення Позики проценти за користування позикою нараховуються за базовою процентною ставкою на позику, визначеною

Згідно п.3.2.1. Договору, проценти на прострочену позику нараховуються у випадку неналежного виконання Позичальником зобов`язань за цим Договором у розмірі, визначеному п. 2.5 Договору, за кожен день прострочення.

Відповідно до п..п.3.6.-3.7. Договору, у випадку укладення Додаткової угоди щодо продовження строку позики за цим Договором, проценти за користування позикою в період дії такої Додаткової угоди нараховуються за спадною процентною ставкою (формула розрахунку якої визначена Додатком № 1) на підставі фіксованого базового середньоденного розміру процентів за користування позикою (п.2.4.3); графік нарахувань визначається відповідною Додатковою угодою. Зобов`язання Позичальника за Договором вважаються виконаними в повному обсязі в момент зарахування відповідної суми коштів на поточний рахунок Позикодавця.

Згідно п. 3.10. Договору, керуючись ст. 1048 ЦК України, Позикодавець має право нараховувати проценти відповідно до умов цього Договору до дня повернення позики.

Згідно п.4.1.1. Договору, Позикодавець зобов`язаний перерахувати на вказані банківські реквізити Позичальника суму позики.

Відповідно до п.8.1. Договору, усі електронні документи, підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором, мають таку ж юридичну силу, як і власноруч підписані документи в паперовій формі та породжують права і обов`язки для Сторін.

Також, 20.04.2021 ОСОБА_1 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором (t45112) Додаток №1 до Договору позики №2167194 від 20.04.2021, відповідно до якого:

Розрахунок орієнтовної загальної вартості Позики, відповідно до якого сума позики: 5000 грн. 00 коп.;

Строк позики: до 20 травня 2021 року (30 днів);

Середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний: 1.39300 %;

Середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий: 1.99000 %;

Базова процентна ставка за позикою: 1.99000 %; Розмір процентів на прострочену позику: 1.01 %;

Реальна річна процентна ставка, акційна: 508.45 %;

Реальна річна процентна ставка, базова: 726.35 %;

Дата надання позики: «20» квітня 2021 року;

Вартість позики за весь строк позики (сума процентів), %: 41,79

Вартість позики за весь строк позики (сума процентів), грн.: 2089, 50 грн.;

Загальна вартість позики та процентів: 7089,50грн.

17.05.2021 ОСОБА_1 здійснив платіж на рахунок Кредитора у сумі нарахованих процентів на суму 2 064,66 грн. за користування кредитом за Договором позики від 20.04.2021.

Вказана обставина була визнана сторонами, а тому відповідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягає доведенню.

Також, 17.05.2021 ОСОБА_1 після здійснення платежу на рахунок Кредитора у сумі нарахованих процентів за користування кредитом за Договором позики від 20.04.2021, на суму 2 064,66 грн. електронним підписом одноразовим ідентифікатором (j13402) була підписана Додаткова угода №1 до Договору позики №2167194 від 20.04.2021, відповідно до якої: ТОВ «МАНІФОЮ» та Позичальник уклали цю угоду про наступне: Сторони погодили продовжити строк позики на 30 днів, до «16» червня 2021 року; Основні параметри позики в межах дії цієї Додаткової угоди: Залишок заборгованості за сумою позики: 5000,00грн.; Строк, на який продовжено строк користування позикою: «16» червня 2021 року (30 днів). Середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий: 1,99000%.

Також, 20.04.2021 ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором (t25055) підписав з ТОВ «МАНІФОЮ» Паспорт позики, в якому надані дані щодо кредитного продукту: Тип кредиту - короткострокова позика; Сума позики - 8 000,00 грн.; Строк позики - 30 днів; Мета отримання позики - придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; Спосіб та строк надання позики - Позика надається Позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої Позичальником для цієї цілі в Особистому кабінеті на веб-Сайті Позикодавця у день укладення Договору позики; Процентна ставка - 1.39300 % на день - середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний (508.45% річних); 1.99000 % на день - середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий (726.35 % річних); 1.99000 % на день - базова процентна ставка за позикою (726.35 % річних); Загальні витрати за позикою - 3 343,20 грн.; Орієнтовна загальна вартість позики - 11 343,20 грн.; Реальна річна процентна ставка, відсотків річних - 508,45% - акційна, 726,35 - базова; Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 1,01 % на день (368,65% річних); Дата надання інформації - зберігає чинність та є актуальною до моменту виконання зобов`язання. Поичальником.

Також, 20.04.2021 ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором (t25055) підписав Додаток №1 до Паспорту позики з ТОВ «МАНІФОЮ», відповідно до якого:

Сума позики: 8000,00 грн.;

Строк позики: до 20 травня 2021 року;

Середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний: 1,39300 % ;

Середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий: 1,99000 %;

Базова процентна ставка за позикою: 1,99000 %;

Розмір процентів на прострочену позику: 1,01 %;

Реальна річна процентна ставка, акційна: 508,45%;

Реальна річна процентна ставка, базова: 726,35 %;

Вартість позики за весь строк позики (сума процентів), %: 41,79;

Вартість позики за весь строк позики (сума процентів), грн.: 3343,20;

Загальна вартість позики та процентів: 11343,20 грн.

Згідно довідки ТОВ «Універсальний дата центр» (Вих.№2782_32 від 28.09.2023, на платіжну картку клієнта 20.04.2021 20:33:35, маска картки НОМЕР_1 перераховано 5000,00 грн., номер трансакції в системі iPay.ua - 87041684, призначення платежу: Зачислення 5000 грн. на карту НОМЕР_1 .

Крім того, факт отримання відповідачем грошових коштів у сумі 5 000,00 гривень 20.04.2021 підтверджується листом АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» № БТ/2475 від 05.04.2024, відповідно до якого Банком було ініційовано детальну перевірку в ході якої встановлено, що Картка НОМЕР_1 випускалась та належить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ). Щодо поповнення картки НОМЕР_1 зазначено, що 20.04.2021 о 20:33 годині дійсно було зарахування коштів у сумі 5 000,00 грн. власником якої є ОСОБА_1 . Враховуючи те, що платіж проведено не по реквізитам, а через платіжну систему, у Банку відсутня інформація, щодо відправника, відповідно підтвердити чи спростувати факт того, що платіж було інційовано зі сторони ТОВ «МАНІФОЮ» Банк не може.

З відзову вбачається, що відповідачем факт отримання грошових коштів у вказаному в Договорі позики від 20.04.2021 розмірі (5 000,00 грн.) не оспорюється.

З позову вбачається, що в порушення зазначених умов Договору позики №2167194 від 20.04.2021, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим, відповідно до поданого позивачем Розрахунку заборгованості та заяви про зменшення позовних вимог, ОСОБА_1 має заборгованість за вищевказаним договором у сумі 16 735,76 гривень, яка складається з:

5 000,00 - загальна заборгованість за тілом кредиту;

10 485,00 грн. - заборгованість по процентам за період з 20.04.2021 по 05.08.2021, з яких: 7 960,00 грн. - нараховані за ставкою 1,99% та 2 525,00 грон. - нараховані за ставкою 1,01%;

931,31 грн. - інфляційні втрати;

319,45 грн. - 3% річних.

10.09.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ», як клієнтом, та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», як фактором, було укладено Договір факторингу №10-09/2021, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитними договорами, до складу яких увійшов і Договір позики № 2167194 від 20.04.2021, за яким боржником є ОСОБА_1 .

Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором Відповідача повідомлено шляхом направлення на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначену при укладенні Договору відповідного повідомлення (Копія повідомлення про відступлення прав вимоги додається).

Актом прийому передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу №10-09/21 та Витягом з Реєстру боржників від 10.09.2021 підтверджується відступлення прав вимоги за Договором позики № 2167194 від 20.04.2021, за яким боржником є ОСОБА_1 .

З Витягу з Реєстру боржників від 10.09.2021 вбачається, що ТОВ «МАНІФОЮ» відступило ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 по Договору позики № 2167194 від 20.04.2021, згідно якого сума заборгованості склала 15 485,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5 000,00 гривень, заборгованість по нарахованим процентам - 7 960,00 гривень.

В подальшому, 11.07.2022 між ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», як клієнтом, та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», як фактором, було укладено Договір факторингу №1, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитними договорами, до складу яких увійшов і Договір позики № 2167194 від 20.04.2021, за яким боржником є ОСОБА_1 .

Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» повідомило Відповідача шляхом направлення на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення (Копія повідомлень про відступлення прав вимоги додається).

Актом прийому передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу №1 від 11.07.2022 та Витягом з Реєстру боржників від 11.07.2022 підтверджується відступлення прав вимоги за Договором позики № 2167194 від 20.04.2021, за яким боржником є ОСОБА_1 .

З Витягу з Реєстру боржників від 11.07.2022 вбачається, що ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», відступило ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 по Договору позики № 2167194 від 20.04.2021, згідно якого сума заборгованості склала 15 485,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5 000,00 гривень, заборгованість по нарахованим процентам - 10 485,00 гривень.

Згідно п. 6.2.3 Договору Факторингу №1 права Вимоги, щодо конкретного боржника переходять до Фактора (Позивача) з моменту підписання сторонами Реєстру Боржників (Портфелю Заборгованості), після чого Фактор (Позивача) стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно його заборгованості.

Отже, до ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ УКРАЇНА» відповідно до укладеного Договору факторингу №1 від 11.07.20221 перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Договором позики №2167194 від 20.04.2021.

Відповідачем не було спростовано та не заперечувалося набуття права вимоги позивача ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» на всі права кредитора за Договором позики №2167194 від 20.04.2021.

Позивач зазначає, що ним було нараховано відсотки у сумі 10 485,00 грн. за період з 20.04.2021 по 05.08.2021, а саме: 7 960,00 грн. - нараховані за ставкою 1,99% та 2 525,00 грон. - нараховані за ставкою 1,01%.

Проте, судом встановлено та підтверджено самим позивачем, що відсотки за Договором позики № 2167194 від 20.04.2021 у сумі 2 064,66 грн. були сплачені відповідачем 17.05.2021, після чого було укладено Додаткову угоду №1, відповідно до якої строк кредитування подовжено до 16.05.2021, а розмір відсотків, які відповідач повинен був сплатити за користування кредитним коштами до вказаного періоду складав 2 985,00 грн.

Вказане підтверджується також графіком погашення заборгованості, зазначеним у п.3 Додаткової угоди №1 від 17.05.2021, на який як на доказ законності та обґрунтованості свої позовних вимог посилався позивач.

З огляду на вказане, загальний розмір відсотків, які підлягали стягненню з відповідача на користь Товариства складав саме 2 985,00 грн.

Доказів пролонгації умов договору, після укладення 17.05.2021 Додаткової угоди №1, представником позивача не надано.

Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).

Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Матеріали справи свідчать про те, що Кредитний договір №5511350 від 08.02.2022 про надання споживчого кредиту було укладено в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Нормою ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст.640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст.204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 526, 615 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

Відповідно до ч1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, за якою «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

Враховуючи викладене, а також те, що в матеріалах справи відсутні заперечення відповідача щодо отримання кредиту у сумі 5 00,00 гривень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором позики № 2167194 від 20.04.2021 за тілом кредиту у сумі 5 00,00 гривень.

Відповідно до ч.1 ст1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України, про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18.

Відповідно до умов Договору позики № 2167194 від 20.04.2021 та Додаткової угоди №1 від 17.05.2021, встановлено, що сторонами остаточно погоджено строк кредитування до 16.05.2021. Договорів пролонгації строку дії кредитування, представником позивача надано не було.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Після спливу визначеного договором строку позики, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється. Що ж стосується нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору, то Велика Палата ВС роз`яснила, що після закінчення строку кредитування, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як сторона договорів, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів, сплати відсотків та погашення виниклої заборгованості, а також сплати неустойки, передбаченої договором, у разі прострочення.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені Договором позики № 2167194 від 20.04.2021 та Додатковою угодою №1 від 17.05.2021 до вказаного договору проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

Так, з позову вбачається, що до підписання 17.05.2021 Додаткової угоди №1 до Договору позики № 2167194 від 20.04.2021, відповідачем було сплачено проценти у сумі 2 064,66 грн., які були передбачені відповідним Договором позики, а тому розмір процентів, які Позичальник повинен був сплатити на користь Товариства за новими умовами Додаткової угоди №1 від 17.05.2021 (строк дії договору з 17.05.2021 по 16.06.2021) склав 2 985,00 грн., а тому саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками у сумі саме 2 985,00 грн. в межах погодженого строку кредитування, а не як заявлено у позові.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками суперечить правовій позиції висловленій у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18.

Отже, наведені вище вимоги позову є необґрунтованими та в їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення виконання зобов`язання суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано на суму заборгованості, яка виникла за вищевказаними договорами 3% річних та індекс інфляції.

Так, згідно наданого розрахунку по Договору позики № 2167194 від 20.04.2021, 3% річних склали - 319,45 грн. (за період з 17.06.2021 по 23.02.2023), а збитки від інфляції - 931,31 грн. (за період з липня 2021 по лютий 2022).

Поте, враховуючи те, що судом встановлено, що сума заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню з відповідач на користь позивача за спірним договором була зменшена (7 985,00 грн. = (5000,00 + 2 985,00)), то і розмір стягнень, передбачених положеннями ст.625 ЦК України також підлягає перерахунку.

Так, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню:

3% річних за період з 17.06.2021 по 23.02.2023 (251 день) у сумі 164,73 грн. = ((7 985,00*3):100:365:251);

Та інфляційні втрати (за період з липня 2021 по лютий 2022) у сумі 512,20 грн.:

за липень 2021 = ((100,1 *7 985,00):100) - 7 985,00 = 7,99грн.

за серпень2021 = ((99,8 *7 985,00):100) - 7 985,00 = 15,97грн.

за вересень 2021 = ((101,2 *7 985,00):100) - 7 985,00 = 95,82грн.

за жовтень 2021 = ((100,9 *7 985,00):100) - 7 985,00 = 71,87грн.

за листопад 2021 = ((100,8 *7 985,00):100) - 7 985,00 = 63,88грн.

за грудень 2021 = ((100,6 *7 985,00):100) - 7 985,00 = 47,91грн.

за січень 2022 = ((101,3 *7 985,00):100) - 7 985,00 = 103,81грн.

за лютий 2022 = до 23.02.2022 = ((101,6,1 *7 985,00):100) - 7 985,00 /28*23= 104,95грн.

Вказаний розрахунок здійснено судом врахуванням положень ст.625 ЦК України та пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «ФІНСТРАСТ УКРАЇНА» підлягають частково задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором позики № 2167194 від 20.04.2021 та Додатковою угодою №1 від 17.05.2021 у сумі 8 661,93 гривня, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5,000,00 грн., заборгованість за відсотками (в межах строку дії договору з 17.05.2021 по 16.06.2021) - 2 985,00 грн., 3% річних - 164,73 грн., інфляційні втрати - 512, 20 грн.

В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Суд не бере до уваги надані представником позивача Паспорт позики від 20.04.2021 та Додаток №1 до нього, оскільки позивачем не надано доказів того, яке відношення вказані документи мають до укладеного 20.04.2021 Договору позики № 2167194.

Щодо вирішення питання розподілу судових витрат, заявленого представником позивача в позові, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 138,18 гривень = (8 61,93 грн. *100%/ 16 735,76грн.).

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов наступних висновків.

Як передбачено у статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (ч.1 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ч.5 ст.135 ЦПК України, сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч.4 ст.137, ч.7 ст.139 та ч.3 ст.141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

Приписами ч.1 ст.26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Так, позивачем заявлена вимога на відшкодування понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., на підтвердження яких надані наступні докази: копію договору №10/07-2023 про надання правової допомоги, укладеного 10.07.2023 між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім М.М.; сканкопію Ордера на надання правничої (правової) допомоги від 26.12.2023 серії АІ №1423361, копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №9422/10 від 18.09.2020, копію Звіту від 26.12.2023 про надання правової допомоги згідно Договору №10/07-2023 від 10.07.2023, згідно з яким позивачу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» адвокатом ОСОБА_2 надано правову допомогу на загальну суму 10 000,00 гривень; копію Рахунку на оплату по замовленню №1371/08/11 від 08.112023; копію платіжної інструкції №1470 від 08.11.2023 про сплату ТОВ ФК «Фінтраст Україна» адвокату ОСОБА_2 10 000,00 грн. за послуги з аналізу, складання та подання позовної заяви згідно р/ф №1371/08/11 від 08.11.2023р. Без ПДВ.

Суд визнає надані стороною позивача докази на підтвердження витрат на правничу допомогу належними, допустимими, достовірними і достатніми.

Разом з тим, як вбачається з наданої стороною позивача копії Звіту про надання правової допомоги та Рахунку на оплату по замовленню, адвокатом здійснено такі роботи та послуги: 1) Збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором №2167194 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 ; Складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором; Подання до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя позовної заяви в інтересах клієнта - загалом 10 годин на суму 10 000,00 грн.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України).

Відповідачем подано клопотання по завищення розміру вказаних витра та їх необґрунтованість.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5,9 ст.141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Як зазначив Верховний суд у своїй постанові 24 січня 2022 року по справі № 757/36628/16-ц, у відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Додаткова постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 червня 2022 року у справі № 915/517/21 містить висновок, що «відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Подібні правові позиції викладено у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/14598/20 та додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18».

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. За неможливості встановити умови щодо порядку обчислення, форми та ціни правової допомоги згідно з умовами договору суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Такий висновок зроблено у постанові КЦС ВС від 28 вересня 2022 року по справі № 529/201/20.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

У постанові від 12 травня 2020 року по справі № 904/4507/18, обґрунтовуючи правові підстави стягнення витрат на професійну правову допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Суд звертає увагу, що дана справа є типовою та нескладною, договором про надання правової допомоги не визначено як розмір гонорару адвоката, так і вартість його послуг, вказаний позов було подано шляхом його направлення через систему «Електронний суд», а розгляд самої справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження, жодного судового засідання за участі представника позивача не відбулося (подавалися клопотання про розгляд справи без їх участі), тому у суду виникають сумніви щодо часу витраченого представником позивача на надання правової допомоги згідно вказаного переліку - 10 годин (збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви; складання позовної заяви; подання позовної заяви до суду).

Підсумовуючи викладене, враховуючи, що договором про надання правової допомоги розмір гонорару адвоката не визначений, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини цієї справи, що вказані вище, складність та категорію справи, а також положення ЄСПЛ та практику Верховного Суду щодо стягнення витрат на правову допомогу в цілому, суд вважає розмір витрат позивача є завищеним, неспівмірним, тому зменшує такі витрати на суму до 2 000,00 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд розраховує судові витрати, відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 1 035,20 гривні.

В решті позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись статтями 3, 4, 10, 11, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНСТРАСТ Україна» заборгованість за Договором позики № 2137194 від 20.04.2021 у сумі 8 661 (вісім тисяч шістсот шістдесят одна) гривня 93 копійки, з яких:

заборгованість за тілом кредиту - 5,000,00 грн.,

заборгованість за відсотками (в межах строку дії договору з 17.05.2021 по 16.06.2021) - 2 985,00 грн.;

3% річних - 164,73 грн.;

інфляційні втрати - 512, 20 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНСТРАСТ Україна» витрати по сплаті судового збору у сумі 1 138 (одна тисяча сто тридцять вісім) гривень 18 копійок та на правничу допомогу у сумі 1 035 (одна тисяча тридцять п`ять) гривень 20 копійок.

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНСТРАСТ УКРАЇНА», , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд.15, офіс 118/2.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_1 .

Суддя: Н.С. Звєздова