Справа № 354/125/22
Провадження № 2-п/354/1/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2024 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Остап`юк М.В.

при секретарі Крицкалюк Я.М

за участю:

позивачки: ОСОБА_1

представника позивача адвоката Гайтанюк М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче заяву відповідача ТОВ «ІНСТАФІНАНС» про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСТАФІНАНС» про визнання недійсним договору кредитної лінії,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 27.02.2024 позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСТАФІНАНС» про визнання недійсним договору кредитної лінії - задоволено.

Визнано недійсним договір кредитної лінії № ID5453951 від 27.08.2021, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНСТАФІНАНС" та ОСОБА_1 .

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНСТАФІНАНС" на користь ОСОБА_1 992 грн 40 коп судового збору, сплаченого позивачкою при поданні позовної заяви.

Згідно вимог ЦПК України копія рішення була направлена та доставлена 13.06.2024 на електронну адресу відповідача для ознайомлення, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа, яке знаходиться в матеріалах справи (т.1, а.с. 225).

18 липня 2024 року представник відповідача звернулася до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області із заявою про перегляд заочного рішення, в якій просить скасувати заочне рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 27.02.2024 у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСТАФІНАНС» про визнання недійсним договору кредитної лінії, призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, а також поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що Відповідач оскаржував у встановленому законом порядку та у визначені строки рішення суду до апеляційної інстанції. Однак, 15.07.2024 року Івано-Франківським апеляційним судом було винесено ухвалу про повернення апеляційної скарги в зв`язку з тим, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. З огляду на це, Відповідач подав заяву про перегляд заочного рішення до суду першої інтанції. Також, Сторона відповідача просила звернути увагу, що рішення суду першої інстанції отримали 11.06.2024 року. Однак, через зміну представника Відповідача для захисту та представництва інтересів та надалі перевантаженості представника значною кількістю судових справ, Відповідачем було помилково подано апеляційну скаргу на заочне рішення до апеляційного суду замість подачі заяви про перегляд заочного рішення до суду, яким було ухвалено це рішення. Просив вважати вказані причини поважними та поновити строки на подання заяви про перегляд заочного рішення.

18 липня 2024 року згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, вказана заява передана на розгляд судді Остап`юк М.В.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. У поданій заяві клопотав про розгляд справи за відсутності сторони.

Позивачка та її представник у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення з підстав необгрунтованості.

Заслухавши позивачку та її представника, врахувавши позицію представника відповідача, дослідивши матеріали справи, заяву, суд приходить до наступних висновків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12.07.2017 року).

Отже, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Відповідно до частини третьої статті 284 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч. 4 ст. 284 ЦПК України).

З огляду на зазначені стороною відповідача обставини щодо пропуску строку, суд вважає за можливе задовольнити заяву, поновивши, строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Разом з тим, перевіряючи обґрунтованість вимог заяви в частині скасування заочного рішення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено, зокрема, обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Однак, Відповідач не зазначає обставини, які свідчать про поважність неявки у судові засідання під час розгляду справи.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи, судові повістки про виклик до суду відповідача були направлені на адресу останнього: АДРЕСА_1 ; на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с. 79-80, 84, 89, 91, 94, 148, 155, 162, 186, 203). Також ТОВ "ІНСТАФІНАНС" повідомлявся через сайт Судової влади (т.1, а.с. 76, 88, 196).

Крім того, відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов, зокрема, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Отже, 27.02.2024 судом, зважаючи на відсутність заперечень позивача та наявних матеріалів справи, було винесено заочне рішення.

Повний текст рішення було складено 11.06.2024 року.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи, копія заочного рішення суду 13.06.2024 року направлялась на електронну адресу відповідача та була отримана останнім, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа, яке знаходиться в матеріалах справи (т.1, а.с. 225).

Тобто, судом вживались всі необхідні процесуальні заходи для повідомлення особи про судові засідання та про результат розгляду справи.

Також, жодних доказів в підтвердження поданої заяви про перегляд заочного рішення, тобто доказів, які слугують на користь відповідача та мають істотне значення для правильного вирішення справи, та які не було подано на час розгляду справи по суті, зокрема на спростування висновків суду, заявником не надано.

Так, у відповідність до частини четвертої статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто пункту 1 статті 6 конвенції, а також статті 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішеннявід 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

В спірній по справі ситуації суд виходить з того, що відповідачем не подано доказів, які б дозволяли суду дійти висновку про необхідність скасування ухваленого заочного рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, судом вживались всі можливі заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи та судом у справі було ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог на підставі аналізу доказів, які знаходились в матеріалах справи.

Зазначені відповідачем обставини в заяві не можуть бути підставою для скасування заочного рішення, при фактичній відсутності сукупності підстав, які зазначені в частині першій статті 288 Цивільного процесуального кодексу України.

Крім того, достатніх та переконливих доказів безпідставності позовних вимог до заяви долучено не було, а судом не встановлено.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що підставами скасування заочного рішення є, зокрема, наявність істотних доказів, які поза розумним сумнівом спростовують обґрунтування доводів позивача, а за відсутності зазначених обставин, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, а тому заява сторони відповідача в частині скасування заочного рішення є необґрунтованою, в зв`язку з чим в її задоволенні слід відмовити.

Частиною 4 статті 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись статтями 126, 127, 253, 260, 261, 284, 353 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНСТАФІНАНС» строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

У задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 27.02.2024 у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСТАФІНАНС» про визнання недійсним договору кредитної лінії - відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 06.08.2024.

Головуючий суддя: М. В. Остап`юк