справа № 752/5698/20
головуючий у суді І інстанції Хоменко В.С.
провадження № 22-ц/824/2771/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання: Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором від 19 червня 2014 року № К-3432953 у розмірі 1 905 099 грн 34 коп., судовий збір у розмірі 2 102 грн, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 28 576 грн 49 коп.

Позов обґрунтовано тим, що 19 червня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта-Банк» укладений кредитний договір № К-3432953, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 1 268 783 грн 20 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 26 % річних.

11 жовтня 2019 року між ПАТ «Дельта-Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір про відступлення прав вимоги № 2018/К, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта-Банк» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, у тому числі і за договором № К-3432953 від 19 червня 2014 року.

Зазначило, що ОСОБА_1 здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, але заборгованість у повному обсязі не погашена, у зв`язку із чим виникла заборгованість за кредитом у розмірі 1 905 099 грн 34 коп., яка складається із:

заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) - 1 171 841 грн 05 коп.;

заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги - 534 607 грн 35 коп.;

заборгованості за нарахованими відсотками згідно з кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 93 096 грн 30 коп.;

нарахованих 3% річних - 105 554 грн 64 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 року позов ТОВ «Вердикт Капітал» залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки позивачем не доведено факт передачі йому прав вимоги за кредитним договором № К-3432953 від 19 червня 2014 року, суд позбавлений можливості впевнитись у законності права вимоги позивача до відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Також суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не подано суду доказів про розмір наданого відповідачу кредиту, наявної у ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, не наведено обґрунтувань та належного розрахунку з посиланням на відповідні умови кредитного договору, не доведено правомірності підстав нарахування відсотків після закінчення строку дії кредитного договору, а також не надано докази того, що відповідач, як боржник за кредитним договором № К-3432953 від 19 червня 2014 року, був поінформований про перехід прав вимоги за зобов`язанням до нових кредиторів, відсутні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Вердикт Капітал» подало апеляційну скаргу, у якій просить: скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Вердикт Капітал» були надані всі докази і матеріали судової справи не містять їх спростування.

Будь яких доказів і контррозрахунку відповідачем надано не було і не спростовано суму боргу, яку він не повернув кредитору: ані первісному, ані новому.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову з формальних підстав без належних і допустимих доказів зі сторони відповідача.

Борг не погашений, у справі відсутні будь-які докази з приводу погашення розміру боргу, а тому оскаржуване рішення, на думку позивача, підлягає скасуванню у повному обсязі.

Також позивач посилається на те, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні його клопотання про витребування первинних бухгалтерських документів у первинного кредитора.

Щодо правової позиції відповідача

Станом на день ухвалення постанови апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції в порядку частини 6 статті 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

З довідки про реєстрацію місця проживання особи №11946449 від 20 березня 2020 року за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА місце проживання відповідача ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 з 05 червня 2014 року по 13 лютого 2020 року (а.с. 56).

З відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 07 липня 2020 року вбачається, що адресою реєстрації відповідача ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 з 19 вересня 2014 року (а.с. 69 зворот).

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка надсилається разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Відповідно до частини 10 статті 6 цього Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Кореспонденція суду є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом.

Апеляційний суд направляв на зареєстровану адресу відповідача:

судову повістку-повідомлення від 19 жовтня 2023 року про призначення розгляду справи на 22 листопада 2023 року разом з копіями ухвали про відкриття апеляційного провадження, апеляційної скарги та доданих до неї документів (а.с. 217),

судову повістку-повідомлення від 23 листопада 2023 року про призначення розгляду справи на 28 лютого 2024 року (а.с. 228)

судову повістку-повідомлення від 14 березня 2024 року про призначення розгляду справи на 29 травня 2024 року (а.с. 248)

Відповідач кореспонденцію суду не отримав, надіслана апеляційним судом кореспонденція повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.221, 230,231, 236).

Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, апеляційний суд направляв на представнику відповідача, що здійснював його представництво у суді першої інстанції, - адвокату Сокур С.О. на його електронну адресу:

судову повістку-повідомлення від 19 жовтня 2023 року про призначення розгляду справи на 22 листопада 2023 року разом з копіями ухвали про відкриття апеляційного провадження, апеляційної скарги та доданих до неї документів (а.с. 217, 220),

судову повістку-повідомлення від 23 листопада 2023 року про призначення розгляду справи на 28 лютого 2024 року (а.с. 228,229),

судову повістку-повідомлення від 14 березня 2024 року про призначення розгляду справи на 29 травня 2024 року (а.с. 248)

А також, апеляційний суд зробив оголошення для відповідача про розгляд цієї справи на офіційному сайті судової влади (а.с. 232,233).

Таким чином, апеляційний суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.

Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, апеляційний суд виходить з того, що відповідно до статті 55 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (надалі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.

Однак з гарантій статті 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено пунктами 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

Також, апеляційний суд враховує, що надаючи відзив на позовну заяву представником відповідача - адвокатом Сокур С.О. не повідомлено іншої адреси ніж та, що зазначена у позовній заяві ( АДРЕСА_1 ) (а.с. 76-81).

Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.

Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання а також шляхом оголошення через сайт судової влади), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, апеляційний суд вважає, що гарантії статті 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо апеляційної скарги.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України.

На підтвердження доводів позовної заяви до такої позивачем додано копії кредитного договору від 19 червня 2014 року № К-3432953 з додатком - графіком платежів за указаним договором (а.с. 8-18).

Однак неналежна якість копій указаних документів перешкоджала апеляційному суду встановити їх зміст, про що судом було повідомлено представника позивача - адвоката Калантай М.А. у судовому засіданні 22 листопада 2022 року. За клопотанням представника позивача судове засідання відкладено на 28 лютого 2023 року для надання ним копій кредитного договору та додатку до нього належної якості у строк до наступного судового засідання.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року витребувано у ТОВ «Вердикт Капітал» належним чином завірені копії кредитного договору від 19 червня 2014 року № К-3432953 з додатком - графіком платежів за указаним договором. На виконання ухвали апеляційного представником позивача були надані витребувані судом документи.

Представник позивача - адвокат Сердійчук О.Л. в судовому засідання підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про таке.

З матеріалів справи вбачається, що 19 червня 2014 року між ОСОБА_1 (позичальник) та ПАТ «Дельта-Банк» (кредитор) укладений кредитний договір № К-3432953.

За умовами пункту 1.1. якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 1 268 783 грн 20 коп. з кінцевим терміном повернення кредиту до 18 червня 2019 року включно на умовах визначених цим договором.

Відповідно до пункту 1.2. цього договору кредит надається позичальнику на придбання транспортного засобу за договором купівлі-продажу №ЕЛюА-0002/163 від 12 червня 2014 року, укладеного між ТОВ «ВіДі Еліт» та позичальником.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. цього договору для облікових цілей кредитор на підставі цього договору безкоштовно відкриває позичальнику банківський рахунок, де обліковується заборгованість позичальника за кредитом. Надання кредиту на цілі, визначені в пункті 1.2. цього договору, проводиться шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку відкритого у кредитора, на поточний рахунок позичальника, відкритий у кредитора з подальшим перерахуванням на поточний рахунок продавця, зазначений у договорі купівлі-продажу.

До кредитного договору сторонами у справі укладено графік платежів (додаток №1 до кредитного договору), де встановлено суму платежу за розрахунковий період, в тому числі суму щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів за користування кредитом.

11 жовтня 2019 року між ПАТ «Дельта-Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір про відступлення прав вимоги № 2018/К, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта-Банк» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, у тому числі і за договором № К-3432953 від 19 червня 2014 року (додаток №1 до договору).

Відповідно до умов пунктів 2, 4.1. цього договору, враховуючи, що грошові кошти були сплачені новим кредитором до укладення цього договору, новий кредитор ТОВ «Вердикт Капітал» в день укладення цього договору набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій у розмірах, вказаних у додатку №1 до цього договору (а.с. 32-35).

Відповідно до пункту 2 договору про відступлення прав вимоги № 2018/К від 11 жовтня 2019 року розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора вказаний у додатку №1 до цього договору.

Відповідно до додатку №1 до цього договору ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до відповідача заборгованості за кредитом у розмірі у розмірі 1 706 448 грн 40 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) - 1 171 841 грн 05 коп.; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги - 534 607 грн 35 коп. (а.с. 36).

Відповідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача станом на 28 січня 2020 року становить 1 905 099 грн 34 коп. та складається із:

заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) на дату відступлення права вимоги 11 жовтня 2019 року - 1 171 841 грн 05 коп.;

заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 11 жовтня 2019 року - 534 607 грн 35 коп.;

заборгованості за нарахованими відсотками згідно з кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги 11 жовтня 2019 року по дату виготовлення розрахунку заборгованості 28 січня 2020 року) - 93 096 грн 30 коп.;

нарахованих 3% річних (за період з 28 січня 2017 року по 28 січня 2020 року) - 105 554 грн 64 коп.(а.с. 30,31).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

На підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором про відступлення права вимоги, до позовної заяви позивачем додані належним чином засвідчені копії кредитного договору № К-3432953 від 19 червня 2014 року, додатку №1 до нього - графік платежів, договору про відступлення прав вимоги № 2018/К від 11 жовтня 2019 року та розрахунок заборгованості.

Апеляційний суд враховує, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді, коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (правовий висновок, викладений у постанові КЦС ВС від 28 липня 2021 року у справі № 759/24061/19)).

З огляду на вказане, оскільки відповідачем презумпція правомірності правочинів - кредитного договору № К-3432953 від 19 червня 2014 року та договору про відступлення прав вимоги № 2018/К від 11 жовтня 2019 року - не спростовується, тому всі права, набуті сторонами цих договорів, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договорів підлягають виконанню (правовий висновок, викладений у постанові ВП ВС у справі № 2-383/2010 від 14 листопада 2018 року).

Ухвалюючи судове рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

З матеріалів справи, а саме з відзиву на позовну заяву вбачається, що представник відповідача не заперечував факт надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (а.с. 76-81).

З огляду на це, суд першої інстанції надав оцінку доводам, на які відповідач не посилався, щодо відсутності доказів про розмір наданого відповідачу кредиту.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (частина 2 стаття 527 ЦК України).

Відповідно до статті 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтями 514 та 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Дослідивши умови кредитного договору № К-3432953 від 19 червня 2014 року, апеляційний суд встановив, що цим договором не встановлено отримання згоди боржника на заміну кредитора.

Відповідно до пункту 2 договору про відступлення прав вимоги № 2018/К від 11 жовтня 2019 року розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора вказаний у додатку №1 до цього договору.

Відповідно до додатку №1 до цього договору на дату відступлення ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до відповідача заборгованості за кредитом у розмірі у розмірі 1 706 448 грн 40 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) - 1 171 841 грн 05 коп.; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги - 534 607 грн 35 коп. (а.с. 36).

Підсумовуючи вищевказане, колегія апеляційного суду встановила, що на дату відступлення ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 1 706 448 грн 40 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) - 1 171 841 грн 05 коп.; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги - 534 607 грн 35 коп. (а.с. 36).

З огляду на встановлене, висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факт передачі йому прав вимоги за кредитним договором №К-3432953 від 19 червня 2014 року, є помилковим, а відмова у задоволенні позовних вимог з цих правових підстав - необґрунтованою.

Відповідно до частини 1,4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновки, викладені у рішенні Голосіївського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 року не відповідають обставинам справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах позичальник має довести відсутність заборгованості у зв`язку з належним виконанням зобов`язання щодо повернення грошових коштів.

Розрахунок заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем, - відповідачем не наданий.

Згідно зі частиною 2 статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач як боржник за кредитним договором № К-3432953 від 19 червня 2014 року був поінформований про перехід прав вимоги за зобов`язанням до нового кредитора.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів сплати заборгованості за кредитним договором первісному кредитору ПАТ «Дельта-Банк» у розмірі більшому ніж це зазначено позивачем у розрахунках заборгованості.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як було встановлено вище, відповідно до умов кредитного договору позичальнику було надано кредит у розмірі 1 268 783 грн 20 коп.

Станом на дату відступлення права вимоги 11 жовтня 2019 року заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) становила 1 171 841 грн 05 коп.

Отже, заборгованість позичальника за кредитним договором (тіло кредиту), що підлягає стягненню на користь позивача, становить 1 171 841 грн 05 коп.

Згідно із частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором.

Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

За умовами пункту 1.1. кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 1 268 783 грн 20 коп. з кінцевим терміном повернення кредиту до 18 червня 2019 року включно на умовах визначених цим договором.

Відповідно до пункту 1.1.1. цього договору плата за користування кредитом у вигляді процентів (надалі - процентна ставка) становить

17,99% річних у разі, якщо позичальником виконуються всі умови цього договору належним чином;

26% річних у разі невиконання позичальником будь якого із зобов`язань, передбачених п.п. 5.9.-5.13. цього договору. Зазначений розмір процентної ставки вступає в дію, починаючи з моменту (дати) невиконання зазначених зобов`язань та діє до дня (включно) виконання зобов`язань, передбачених п.п. 5.9.-5.13. цього договору. При цьому сторони погодили, що встановлення зазначеного розміру річної процентної ставки є заздалегідь погодженим;

26% річних у разі прострочення кінцевого терміну повернення кредиту, який визначено в п.1.1. цього договору. Зазначений розмір процентної ставки вступає в дію, починаючи з дня (дати) наступного за кінцевим терміном (днем) погашення заборгованості за кредитом по день (дату) фактичного погашення заборгованості за цим договором. При цьому сторони погодили, що встановлення зазначеного розміру річної процентної ставки є заздалегідь погодженим.

Таким чином, у справі, яка переглядається, встановлено, що позичальником зобов`язання, передбачені договором щодо своєчасного повернення грошових коштів, не виконувалися належним чином, тому апеляційний суд вважає, що позивачем відповідно до пунктів 1.1.1., 1.1.2. кредитного договору здійснено розрахунок заборгованості по відсоткам із застосуванням заздалегідь погодженого розміру річної процентної ставки - 26%.

А з огляду на строк, встановлений пунктом 1.1. кредитного договору, позовні вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам підлягають частковому задоволенню у розмірі - 534 607 грн 35 коп., а позовні вимоги про стягнення відсотків, нарахованих після закінчення строку кредитування у розмірі - 93 096 грн 30 коп. є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Оскільки, як було встановлено вище, на дату відступлення права вимоги 11 жовтня 2019 року ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за кредитом у розмірі, що вказаний у додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги, а саме у розмірі 1 706 448 грн 40 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) - 1 171 841 грн 05 коп.; заборгованості за відсотками - 534 607 грн 35 коп., позовні вимоги про стягнення 105 554 грн 64 коп. (3% річних, нарахованих за період з 28 січня 2017 року по 28 січня 2020 року) - задоволенню не підлягають.

Щодо спливу позовної давності про застосування якої заявлено представником відповідача, то апеляційний суд враховує таке.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до статті 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно зі статтею 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено вище, повернення кредиту повинно було здійснюватися відповідачем шляхом сплати чергових щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів за користування кредитомзгідно з графіком платежів та кінцевий термін повернення кредиту, встановлений пунктом 1.1. кредитного договору, до 18 червня 2019 року.

Отже, після 18 червня 2019 року у позичальника обов`язок здійснення щомісячних платежів припинився та виник обов`язок повернути всю суму отриманих кредитних коштів разом з відсотками за користування.

З позовом ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду 16 березня 2020 року (а.с. 53), тобто в межах трирічного строку позовної давності.

З огляду на це строк позовної давності позивачем не пропущений.

Щодо судових витрат

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржуване судове рішення скасовано та ухвалене нове рішення, судові витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідача з урахуванням розміру задоволених позовних вимог 89,57% (1 706 448 грн 40 коп. / 1 905 099 грн 33 коп.). А саме слід стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 25 596 грн 72 коп. (28 576 грн 49 коп.* 89,57%) та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 38 394 грн 18 коп. (42 865 грн*89,57%).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором від 19 червня 2014 року № К-3432953 у розмірі 1 706 448 грн 40 коп., яка складається із заборгованості за основною сумою кредиту у розмірі 1 171 841 грн 05 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 534 607 грн 35 коп.

Позов в частині вимог про стягнення відсотків за кредитним договором у розмірі 93 096 грн 30 коп. - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 25 596 грн 72 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 38 394 грн 18 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 05 серпня 2024 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська