БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/1006/24
Провадження № 2/730/325/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2024 р. м.Борзна

Суддя Борзнянського районного суду Чернігівської області Ріхтер В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Борзнянський відділ державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

ВСТАНОВИВ:

05.08.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, аргументуючи його тим, що він протягом серпня 2018 року грудня 2020 року брав участь у вихованні їх спільної з відповідачем дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , купував їй речі та іграшки, а тому просить скасувати заборгованість з аліментів за вказаний період в сумі 37153,72 грн.

Суд, ознайомившись із матеріалами справи, вважає, що вказана цивільна справа не може бути розглянута Борзнянським районним судом Чернігівської області та підлягає передачі за підсудністю до Вишгородського районного суду Київської області з таких підстав.

Згідно статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до належного за підсудністю суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За змістом положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» повторно наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, і, як зазначено Європейською комісією з прав людини у рішенні у справі «Занд проти Австрії» (доповідь від 12 жовтня 1978 року), термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

В пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначається, що підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

З сукупного аналізу вищенаведених положень законодавства варто випливає висновок, що під порушенням правил підсудності розуміється відкриття провадження і розгляд цивільної справи тим судом першої інстанції, до повноважень якого не відноситься вирішення даного спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд ухвалою передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Підсудністю у цивільному судочинстві розуміється розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ.

Підсудність даного спору визначається за загальними правилами, а саме за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

При цьому, суд враховує положення ч. 1 ст. 28 ЦПК України, згідно якої позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Однак, предметом даного позову є звільнення від сплати заборгованості за аліментами, тобто не є зміною способу їх стягнення, або інше.

Отже, за змістом даної норми процесуального права, до таких позовних вимог, як звільнення від сплати аліментів, не можна застосовувати положення статті 28 ЦПК України, оскільки це не є зміною способу їх стягнення, або інше.

Підстав, які б згідно ст. 28 ЦПК України дозволили позивачу обирати підсудність в Борзнянському районному суді Чернігівської області з урахуванням заявлених позовних вимог, суд не вбачає.

Відтак, до вимог даного позову характерно застосування загальних правил підсудності, які визначені у статті 27 ЦПК України, а саме, що такі спори розглядаються місцевим судом за місцем проживання відповідача.

У позовній заяві ОСОБА_1 адресою проживання відповідача вказує АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді № 727128 від 07.08.2024р.з Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 9 статті 187 ЦПК України передбачено, що якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно з ч. 3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Враховуючи недопустимість порушення правил щодо підсудності, а також ту обставину, що позивачем позовну заяву подано з порушенням територіальної юрисдикції (підсудністю) судів, суд приходить до висновку про необхідність передачі справи за належною підсудністю.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, дана справа не підсудна Борзнянському районному суду Чернігівської області, у зв`язку з чим її необхідно передати за підсудністю до суду за зареєстрованим місцем проживання відповідача, а саме до Вишгородського районного суду Київської області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 27-32, 258-261 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Борзнянський відділ державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про звільнення від сплати заборгованості за аліментами передати на розгляд Вишгородського районного суду Київської області.

Здійснити передачу даної цивільної справи з Борзнянського районного суду Чернігівської області до Вишгородського районного суду Київської області не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження цієї ухвали, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно до ст. 354 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 261 ЦПК України.

Суддя Ріхтер В.В.