ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/104/15-ц Номер провадження 22-ц/814/175/24Головуючий у 1-й інстанції Остропілець Є.Р. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

Секретар:Кириченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 28 вересня 2020 року по справі за позовом керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі: Державне агентство лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Малоданилівської селищної ради , третя особа : Відділ у Дергачівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області , Сектор містобудування та архітектури Дергачівської РДА про визнання недійсним про визнання недійсним рішення ХLIV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2010 року, державного акта на право власності на земельну ділянку, запису про його реєстрацію та витребування земельної ділянки в добросовісного набувача,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року Дергачівська місцева прокуратура Харківської області в інтересах Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» звернулась до суду з вказаним позовом який мотивувала тим, що за результатом перевірки в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів прокуратурою району 04 жовтня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості № 0000029 за частиною 2 статті 364 КК України та розпочато досудове розслідування стосовно колишніх посадових осіб районного відділу земельних ресурсів.

Рішеннями Малоданилівської селищної ради Дергачівського району від 02 березня 2010 року передано у власність 12 фізичним особам 12 земельних ділянок загальною площею 2 га для індивідуального житлового будівництва та обслуговування житлового будинку.

Зазначив, що після прийняття вказаних рішень фізичними особами оформлені державні акти, які зареєстровані у визначеному законом порядку. Відповідним ділянкам під час приватизації присвоєні кадастрові номери: :00:000:0112; :00:000:0115; :00:000:0114; :00:000:0113; :00:000:0110; :00:000:0106; :00:000:0104; :00:000:0109; :00:000:0108; :00:000:0105; :00:000:0111; :00:000:0116.

Вказані рішення винесені на підставі висновків управління Держкомзему у Дергачівському районі про те, що 12 земельних ділянок загальною площею 2 га відносяться до земель запасу та нікому не надані у власність або користування.

Вказав, що в ході перевірки та досудового розслідування достовірно встановлено, що безоплатна передача зазначених земельних ділянок призвела до фактичного вилучення з постійного користування Данилівського дослідного держліскоспу (на підставі наказу Державного агентства лісових ресурсів України № 16 від 20 січня 2015 року змінено назву на Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція») 2 га земель лісогосподарського призначення.

Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція» не погоджувало вилучення вказаних земель із свого постійного користування. Окрім цього, зміна цільового призначення земель категорії земель лісогосподарського призначення на землі житлової та громадської забудови не проводилася.

Рішенням ХLIV сесії V Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 липня 2009 року громадянину ОСОБА_1 наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки площею 0,2500 га в с. Лужок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

В подальшому, рішенням LIV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2010 року громадянину ОСОБА_3 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га в с. Лужок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :00:000:0111).

Рішенням LIV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2010 року ОСОБА_1 передано безоплатно земельну ділянку площею 0,25 га в с. Лужок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :00:000:0111). Згідно договору купівлі- продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Пугачовою І.В., зареєстрованим за №1347 від 19.06.2014 року, ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_4 земельну ділянку, що розташована у с.Лужки Дергачівського району Харківської області, площею 0,2500 га, кадастровий номер :00:000:0111. Земельна ділянка належала ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченим 30.07.2013 року приватним нотаріусом Дергачівського району Харківської області за реєстр.№ 2443, номер права власності: 1932896. Це також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.06.2014.

Вказав, що одночасно з цим, за результатами проведеної прокуратурою району перевірки встановлено, що зазначена земельна ділянка з кадастровим :00:000:0111 відповідно до інформації посадових осіб ДП «Харківської лісової науково-дослідної станції» перебуває у кварталі №33 Дергачівського лісництва, відноситься до земель лісового фонду, переданих в постійне користування ДП «Харківській лісовій науково-дослідній станції». Погодження на зміну цільового призначення чи вилучення вказаної земельної ділянки посадовими особами держлісгоспу не надавалося.

Зазначив, що земельна ділянка з цим кадастровим номером відноситься до земель лісогосподарського призначення та розташована на території земель, які перебувають у користуванні Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» на підставі матеріалів лісовпорядкування, які згідно з пунктом 5 Перехідних положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками є документами, що підтверджують право на раніше надані землі.

Розпорядженням Харківської обласної державної адміністрації №634 від 06.11.2009 Данилівському дослідному держлісгоспу надано в постійне користування земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 3,3047 га урочища «Бор Чернея». Окрім цього, вищевказаній земельній ділянці площею 3,3047 га ДП «Харківською лісовою науково-дослідною станцією» присвоєний кадастровий номер :27:000:0004, що підтверджується довідкою Дергачівського районного відділу земельних ресурсів від 31.01.2006.

З огляду на відсутність прийнятого у встановленому законом порядку рішення компетентного органу про передачу земельної ділянки у власність відповідне право ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набуте протиправно. Разом з тим, своїми розпорядженнями Малоданилівська селищна рада Дергачівського району фактично вилучила з постійного користування Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» 2 га, в тому числі, земельну ділянку ОСОБА_3 площею 0,25 га, із земель лісогосподарського призначення без згоди вказаного землекористувача.

Наявність протиправного рішення Малоданилівської селищної ради, Державного акту на право власності на спірну земельну ділянку, виданого всупереч встановленому законом порядку, порушує інтереси держави як власника щодо реалізації права вільно розпоряджатися нею через уповноважені органи державної влади і є підставою для втручання органів прокуратури. При цьому, порушені інтереси держави в особі Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» як постійного землекористувача та Державного агентства лісових ресурсів України, у сфері управління якого перебуває Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція».

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2015 року у задоволенні позову прокурора Дергачівського району Харківської області, в інтересах Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, треті особи: відділ Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області, сектор містобудування та архітектури Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування, державного акта на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки, відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 06 липня 2016 року, апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області Мельника О. відхилено та рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області задоволено частково, касаційну скаргу державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» задоволено.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 липня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 28 вересня 2020 року у задоволенні позову керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області відмовлено.

Харківська обласна прокуратура звернулась із апеляційною скаргою на вказане рішення , яка мотивована тим , що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи а також неправильно застосовано норми матеріального і порушено норми процесуального парва .

Прокуратура вказує, що суду було надано чисельний перелік доказів , згідно яких можна було дійти висновку що земельна ділянка надана ОСОБА_1 , знаходиться в межах земельної ділянки , яка перебуває в користуванні позивача.

Також посилається на те , що передача громадянимну земельної ділянки без зміни її цільового призначення в установленому законом порядку суперечить вимогам ст.20 ЗК України нта згідно з пунктом «а» ст. 21 ЗК України є підставою для визнання рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки недійсним.

Крім іншого , зазначає, що до теперішнього часу в судовому порядку планово-картографічні матеріали базового лісовпорядкування недійсними не визнавались , отже вони є правовстановлюючими документами ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» на право постійного користування спірною земельною ділянкою.

Щодо строків позовної давності , то про порушення законодавства стало відомо прокуратурі району лише під час проведення перевірки в 2014 році. Підтвердженням цього є витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань №0000029 від 04.10.2014 за ч.2 ст.364 КК України. Окрім того у матеріалах справи відсутні докази обізнаності позивачів Державного агентства лісових ресурсів та Державного підприємства «Харківська науково-дослідна станція» про прийняття дергачівською районною державною адміністрацією спірного розпорядження.

Право держави витребувати земельну ділянку , належну до земель лісогосподарського призначення , з огляду на доведену незаконність і безпідставність її відчуження на користь фізичної особи передбачене у чинному законодавстві України. Відповідні приписи щодо охорони вказаної категорії земель і регламентування підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння є доступним , чітким та передбачуваним.

Зважаючи на вказане Харківська обласна прокуратура просить скасувати рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 28 вересня 2020 року , та ухвалити нове , яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Судовим розглядом встановлено, що Згідно з листом Харківського державного проектно-вишукувального інституту агромеліорації і лісового господарства «Харківдніпроагроліс» № А-10-145 від 25 липня 2014 року, інститутом виконана робота по суміщенню наданих координат одинадцяти земельних ділянок з матеріалами геодезичної зйомки ділянки лісогосподарського призначення, яка знаходиться в постійному користуванні Данилівського дослідного держлісгоспу (квартал № 33) Дергачівського лісництва. За результатами суміщення повідомлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами :00:000:0104; :00:000:0105; :00:000:0106; :00:000:0108; :00:000:0109; :00:000:0110; :00:000:0111; :00:000:0112; :00:000:0113; :00:000:0114; та :00:000:0115, знаходяться в межах ділянки лісогосподарського призначення, кадастровий номер :27:000:0004.

Із відповіді Головного управління Держземагентства у Харківській області № 29-20-9-11561/0/9-15 від 15 травня 2015 року вбачається, що за даними відділу Держземагентства у Дергачівському районі Харківської області згідно Книг записів про державну реєстрацію державних актів на право власності, право постійного користування, договорів оренди на земельні ділянки, станом на 29 грудня 2012 року, зазначені у запиті земельні ділянки в Державному реєстрі земель за Дослідним лісгоспом не зареєстровано.

Як вбачається з письмових пояснень, наданих Сектором містобудування та архітектури Дергачівською районною державною адміністрацією Харківської області № 77 від 14 липня 2015 року, згідно генерального плану села Лужок, який розроблений інститутом «Харківпроект» в 1985 році та актуалізований рішенням ХХХІV сесії VI скликання Малоданилівської селищної ради від 23 квітня 2013 року спірна земельна ділянка розташована на території Дергачівського лісництва та відноситься до земель лісового фонду.

Із відповіді Відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області № 29-20.18-0.7-250/2-15 від 10 листопада 2015 року вбачається, що згідно проекту формування території Малоданилівської селищної ради, розробленого у 1992 році, масив, до складу якого входять земельні ділянки з кадастровими номерами :00:000:0104; :00:000:0105; :00:000:0106; :00:000:0108; :00:000:0109; :00:000:0110; :00:000:0111; :00:000:0112; :00:000:0113; :00:000:0114; :00:000:0115; :00:000:0116, :27:000:0004 не відносяться до земель, що перебувають у користуванні лісництва, а отже до земель державного лісового фонду. Документи, що підтверджують право користування Данилівським дослідним держлісгоспом земельною ділянкою для ведення лісового господарства на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області в районі села Лужок у Відділі не обліковуються.

Із відповіді Відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області № 10-20.18-0.3-3100/2-16 від 25 серпня 2016 року вбачається, що відповідно до проекту встановлення меж сільських населених пунктів Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, розробленого ХФ «УкрНИИЗемпроект» (нині ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою») у 1992 році, земельні ділянки з кадастровими номерами :00:000:0104; :00:000:0105; :00:000:0106; :00:000:0107; :00:000:0110; :00:000:0111; :00:000:0112; :00:000:0113; :00:000:0114; :00:000:0115; та :00:000:0116 розташовані за межами населених пунктів (в проектних межах села Лужок).

Як вбачається з відповіді виконавчого комітету Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області № 02-19/826 від 26 серпня 2015 року відповідно до планово - картографічних матеріалів та проекту встановлення меж населених пунктів, що входять до складу Малоданилівської селищної ради, розроблених Харківським філіалом інституту землеустрою Укрнііземпроект в 1992 році на території села Лужок є такий перелік землекористувачів: Дергачівський завод продтоварів (Лужківська мельниця); магазин № 12 Дергачівського міського споживчого товариства; присадибні земельні ділянки мешканців села Лужок.

За повідомленням Відділу Держземагентства у Дергачівському районі Харківської області № 2а18-29-07-2363/0-15 від 31 липня 2015 року, земельна ділянка з кадастровим номером :27:000:0004 у Державному земельному кадастрі (з 01 січня 2013 року, часу його запровадження) не зареєстрована .

Із письмових пояснень, наданих Сектором містобудування та архітектури Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області № 111 від 03 жовтня 2016 року вбачається, що генеральний план села Лужок був розроблений інститутом «Харківпроект» у 1985 році та актуалізований рішенням ХХХІV сесії VI скликання Малоданилівської селищної ради від 23 квітня 2013 року. Генеральний план м. Дергачі був розроблений інститутом «Харківпроект» у 1984 році та актуалізований рішенням ХLI сесії VI скликання Дергачівської міської ради від 26 квітня 2013 року. Земельні ділянки, що розглядаються у справі, не потрапляють у межі генеральних планів с. Лужок та м. Дергачі.

Протоколом другої технічної наради за підсумками польових лісовпорядних робіт, виконаних в Данилівському держлісгоспі Харківської області і основні положення проекту організації і розвитку лісового господарства на ревізійний період 2004-2013 роки від 2004 року, у зв`язку з наступною камеральною обробкою матеріалів і розробкою проекту організації і розвитку лісового господарства на ревізійний період 2004-2013 роки нарада ухвалила, зокрема, пунктом 1.5 розподіл території держлісгоспу за належністю їх до міських, селищних і сільських рад народних депутатів, Дергачівське лісництво Дергачівський район Мало-Данилівська селищна рада перелік кварталів, зокрема, № 33.

Прокуратурою Дергачівського району Харківської області за результатами перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів прокуратурою району 04 жовтня 2014 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості № 0000029 за частиною другою статті 364 КК України та розпочате досудове розслідування стосовно колишніх посадових осіб районного відділу земельних ресурсів.

Згідно висновку експерта №18461/34683-34694 від 10 січня 2023 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи за матеріалами цивільної справи №619/104/15-ц - земельні ділянки за кадастровими номерами :00:000:0104; :00:000:0106; :00:000:0108; :00:000:0109; :00:000:0110; :00:000:0111; :00:000:0112; :00:000:0113; :00:000:0114; :00:000:0115; та :00:000:0116 .

-Не перебувають в межах ділянок , зоображених на планшеті лісовпорядкування №4 Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» 2013 року

-Не накладаються на межі земельної ділянки , якій присвоєно кадастровий номер №:27:000:0903:00:000:0111

Щодо правових підстав звернення прокурора до суду в інтересах ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» апеляційний суд приходить до слідуючого висновку.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Передумовою участі органів та осіб в цивільному процесі є набуття ними цивільного процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право представляти інтереси інших суб`єктів, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

Згідно з пунктом 3 частини першої та частиною другою статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

На прокуратуру покладаються функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III ЦПК України (стаття 2 Закону України «Про прокуратуру»; далі - Закон № 1697-VII). Прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 1 Розділу ХІІІ Закону № 1697-VII).

ЄСПЛ звертав увагу на те, що підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або ж у тому разі, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти росії» (Menchinskaya v. russia, заява № 42454/02, § 35)).

Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді визначені у Законі № 1697-VII, частина третя статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

З наведеного можна дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 37)).

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 69)).

У рішенні від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 2 статті 121Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Представництво інтересів громадянина або держави прокурором у суді врегульовано устатті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру»(тут і далі - в редакції, чиннійна час звернення позивача до суду), який набрав чинності 15.07.2015. Частина перша цієї статті визначає, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з абзацом першим частини другоїстатті 23 зазначеного Закону прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист.

Згідно з абзацом першим частини третьої статті 23 зазначеного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

З наведених норм випливає, що прокурор наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді лише двох суб`єктів права - громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) та держави,і не наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді інших суб`єктів права, зокрема юридичних осіб.

У зв`язку з цим позовні вимоги прокурора, спрямовані на захист прав або інтересів не держави, а державного підприємства, не підлягають розгляду по суті, оскільки позовну заяву за такими вимогами фактично подано не від імені та в інтересах держави, а від імені та в інтересах державного підприємства, а прокурор не має повноважень на ведення справ в частині таких вимог.

Відповідно до пункту 2 частини першоїстатті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Отже, судове рішення підлягає скасуванню в частині розгляду по суті позову прокурора, поданого в інтересах ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» із залишенням позову без розгляду в зазначеній частині.

Щодо позовних вимог .

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначеностаттею 122 ЗК України.

Частиною третьою статті 17 ЛК України передбачено, що ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища. Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Відповідно до пунктів 4, 5, 8 частини першої статті 31 ЛК України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території, зокрема:

а) передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території;

б) приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст обласного та республіканського (Автономної Республіки Крим) значення;

в) забезпечують здійснення заходів щодо охорони і захисту лісів, ліквідації наслідків стихійних явищ, лісових пожеж, залучають у встановленому порядку до цих робіт населення, транспортні та інші технічні засоби та обладнання, забороняють відвідування лісів населенням і в`їзд до них транспортних засобів у період високої пожежної небезпеки в порядку, передбаченому законодавством.

Районні державні адміністрації у сфері лісових відносин на їх території приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення (пункт 4 частини першої статті 32 ЛК України).

Отже, питання щодо розпорядження земельними ділянками, в тому числі, земельними лісовими ділянками, державної власності, забезпечення заходів щодо охорони і захисту лісів законодавством покладено на органи виконавчої влади (Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації) за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища.

Держлісагентство України- центральний орган виконавчої влади України з питань лісового, мисливського господарства, полювання та мисливського собаківництва. Утворене шляхом реорганізації Державного комітету лісового господарства України. Діяльність Держлісагентства спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту навколишнього середовища і природних ресурсів.

Функціями Держлісагентства України відповідно до Положення про Держлісагенство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2014 року № 521 з подальшими змінами, зокрема, є: здійснення державного управління в галузі ведення лісового і мисливського господарства, а також державного контролю за дотриманням вимог нормативно-правових актів щодо ведення лісового господарства (крім державного контролю з карантину рослин та у сфері захисту рослин); здійснення державного управління територіями та об`єктами природно-заповідного фонду в лісах підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління; організація ведення лісовпорядкування та впорядкування мисливських угідь; ведення державного лісового кадастру та обліку лісів; здійснення моніторингу лісів; прийняття рішення про віднесення лісів до відповідної категорії.

Як вбачається із матеріалів справи, Державне агентство лісових ресурсів України є уповноваженим державним органом, яке не надавало згоди на переведення спірної земельної ділянки із земель лісогосподарського призначення у землі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Таким чином, наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України.

Відповідно до інформації посадових осіб ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» перебуває у кварталі №33 Дергачівського лісництва, відноситься до земель лісового фонду, переданих у постійне користування Данилівського дослідного держлісгоспу (на підставі наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 20 січня 2015 року №16 змінено назву на ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція»). Погодження на зміну цільового призначення чи вилучення вказаної земельної ділянки посадовими особами держлісгоспу не надавалося. Земельна ділянка відносяться до земель лісогосподарського призначення та розташована на території земель, які перебувають у користуванні ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» на підставі матеріалів лісовпорядкування, які згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками є документами, що підтверджують право на раніше надані землі.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Харківської обласної адміністрації від 06 листопада 2009 року №634 «Про надання в постійне користування земельних ділянок Данилівському дослідному державному лісгоспу на території Дергачівського району» відповідно до ст.ст.17, 55, 57, 92, 122, 123, 125, 126, 186 та п.12 розділу Х «Перехідних положень» ЗК України затверджено технічну документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) і складення документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками Данилівським дослідним державним лісгоспом для ведення лісового господарства та проведення науково-дослідних робіт за межами населених пунктів Дергачівської міської ради на території Дергачівського району та надано Данилівському дослідному державному лісгоспу у постійне користування земельні ділянки загальною площею 2879,8930га за рахунок земель лісогосподарського призначення для ведення лісового господарства та проведення науково-дослідних робіт за межами населених пунктів Дергачівської міської ради на території Дергачівського району.

Згідно листа директора ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» №238 від 03 липня 2015 року, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою №:27:000:0004 знаходиться в стадії виготовлення. Зазначена земельна ділянка перебуває в постійному користуванні ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» на підставі лісовпорядкування, які згідно з п.5 Прикінцевих положень ЛК України є документами, що підтверджують право на раніше надані землі.

Відповідно до публічної кадастрової карти земельній ділянці №:27:000:0004 у відповідності до Українського класифікатора цільового використання землі, затвердженого листом Держкомзему України від 24 квітня 1998 року №14-1-7/1205 , визначено цільове використання 5.1. для ведення лісового господарства.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог , в осонову рішення поклав висновок експерта №18461/34683-34694 від 10 січня 2023 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи за матеріалами цивільної справи №619/104/15-ц, згідно якого : земельна ділянка :00:000:0111 не перебуває в межах ділянок , зоображених на планшеті лісовпорядкування № НОМЕР_2 Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» 2013 року; земельна ділянка :00:000:0111 не накладається на межі земельної ділянки , якій присвоєно кадастровий номер №:27:000:0004.

Вказаний висновок експерта не може бути покладений в основу доказування апеляційним судом, оскільки, як вбачається з методології висновків спеціаліст виходив з того, що спірна земельна ділянка має цільове призначення землі для будівництва та взагалі не врахував ту обставину, що спірна земельна ділянка відносилася до земель лісового господарства.

Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно із загальнодоступними відомостями з Публічної кадастрової карти України, розміщеної на офіційному вебсайтіцентрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, земельні ділянки, що належать відповідачам, досі заліснені.Такі відомості є загальновідомими, а тому не потребують доказування(частина третястатті 82 ЦПК України). Судом не встановлено обставин, які би спростовували заліснення спірних земельних ділянок та невідповідність відомостей з Публічної кадастрової карти України фактичному стану ані на цей час, ані на час отримання відповідачами цих ділянок. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц.

Суд першої інстанції не звернув уваги на положення пункту 5Розділу VII «Прикінцеві положення» ЛК України про належність земельних ділянок до земель лісового фонду на підставі планово-картографічних матеріалів та інших доказів,наявних у матеріалах справи та передбачених нормами процессуально гоправа. Отже, спірна земельна ділянка є лісовою ділянкою державної власності, правом розпорядження якою мають органи державної влади, тому орган місцевого самоврядування не наділений такими повноваженнями і не має права вирішувати долю вказаної земельної ділянки.

Матеріалами справи підтверджено, що Данилівський дослідний держлісгосп (на підставі наказу Державного агентства лісових ресурсів України №16 від 20.01.2015змінено назву на ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція») в установленому законом порядку в постійне користування було надано земельну ділянку площею 3,3047 га урочища «Бор Чернея».

Межі с. Лужок належним чином не затверджені, спірна земельна ділянка вкрита лісом та не могла мати цільове призначення для будівництва та обслуговування житлових будинків.

Матеріалами справи підтверджено, що Харківським державним проектно-вишукувальнии інститутом агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпроагроліс» із залученням відповідних спеціалістів у сфері топогеодезичних вишукувань та шляхом співставлення координат поворотних точок спірних земельних ділянок із земельною ділянкою, що надана в користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» встановлено та підтверджено даними публічної кадастрової карти, що спірна земельна ділянка знаходяться в межах кварталу № 33 Данилівського лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція».

Таким чином, земельна ділянка кварталу № НОМЕР_3 Данилівського лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» перебуває на праві постійного користування у ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» на підставі планшету лісокористування (планово - картографічного матеріалу), викопіювання з якого міститься в матеріалах справи та який є фактично право установчим документом на земельну ділянку та відноситься до земель лісового фонду, переданих в постійне користування ДП «Харківській лісовій науково-дослідній станції» на підставі матеріалів лісовпорядкування, які згідно з п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками,є документами, що підтверджують право на раніше надані землі.

За приписами ст.55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, не лісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Згідно зі ст.ст.56, 57 Земельного кодексу України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Відповідно до положень статей 141, 149 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у користуванні осіб, передаються у власність чи користування іншим особам лише після їх вилучення у встановленому законом порядку у попереднього користувача.

У ст.20Земельного кодексуУкраїни зазначено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Статтею 21Земельного кодексуУкраїни встановлені наслідки порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель та передбачено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Колегія суддів зважаючи на досліджені докази , вважає, що спірна земельна ділянка відносилась до земель лісового господарства, та незаконно вибула з володіння Держави, та що Малоданилівська селищна рада не мала права вирішувати питання про передачу її у приватну власність та змінювати цільове призначення, та що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :00:000:0111 накладається на земельну ділянку, законним користувачем якої є ДП «Харківській лісовій науково-дослідній станції», та вибула з володіння первісного землекористувача всупереч його волі.

Між тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнання недійсним рішення Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області та визнання недійсними державного акту на право власності на земельні ділянкі не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Впостанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі№ 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зроблено висновки про те, що власник з дотриманням вимог статті 388ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, якає останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей387і388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74) та інших.

Для витребування нерухомого майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 86)). Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19)).

Визнання недійсним державного актутакож не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого володіння, а тому в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 94).

З урахуванням наведених вище висновків, вимоги про визнання недійснимии рішення ради та державного акту на право власності на земельні ділянки не відповідають належному способу захисту.

Отже, у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним рішення ради та державного акту на право власності на земельну ділянку слід відмовити.

Щодо позовних вимог в частині витребування земельної ділянки колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України«Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з пунктами «а», «б», «в», «г» статті 12ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цьогоКодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, в тому числі землі лісогосподарського призначення (пункт «е» частини першої статті 19 ЗК України).

Частиною першоюстатті 116ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно із частиною першою пункту 12 розділу Х«Перехідні положення`ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин , до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель водного фонду, історико-культурного, лісогосподарського, оздоровчого, рекреаційного, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до частини першої статті 118ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Частиною шостою статті 118ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін (частина сьома статті 118 ЗК України).

Згідно із статтею 50Закону України«Про землеустрій» у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частинами першою, другою та четвертою статті 20ЗК України визначено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Відповідно до статті 1ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (частина першастатті 1 ЛК Україниу редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За приписами статі 5ЛК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Згідно зі статтями 56,57ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

За змістом статті 48ЛК України в матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об`єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

За змістом статей 181-184,202-204 ЗК України, Законів України«Про Державнийземельний кадастр» та «;Про землеустрій» дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації.

Згідно з пунктом 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК Україниу редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Тобто, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIIІ «Прикінцеві положення» ЛК України.

Відповідно до статей 317, 319ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

За загальним правилом, закріпленим у статті 387 ЦК України, власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, підлягає встановленню, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК Україниможливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна із чужого володіння.

Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц.

У постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що у спорах щодо земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18,19, пункт «а» частини першої статті91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (статті 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

Таким чином, через об`єктивні, видимі природні властивості земельних ділянок, виявивши розумну обачність, особа, якій виділялась земельна ділянка, могла і повинна була знати про те, що земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення(аналогічні правові висновки, висловлені у постановах Великої Палати Верховного Судувід 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц, провадження№ 14-76цс18, від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц, провадження № 14-95цс18, від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, провадження № 14-71цс18, а також у постановах Верховного Суду, в аналогічних спорах, від 09 жовтня 2019 року у справі № 367/3246/15-ц, провадження № 61-11159св19, 11 грудня 2019 року у справі № 367/3487/15-ц, провадження № 61-18599св18, 15 жовтня 2020 року у справі № 367/3514/15-ц, провадження № 61-17965св19, від 16 лютого 2022 року у справі № 367/3255/15, провадження№ 61-12152св20, від 09 вересня 2022 року у справі № 367/3381/15, провадження № 61-20635св21).

Отже, право державної власності на спірні земельні ділянки не могло припинитися внаслідок прийняття рішення органом місцевого самоврядування, який відповідно до своєї компетенції не був наділений повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками лісового фонду (лісами) або шляхом видачі державного акту приватній особі.

З огляду на вказане відповідач ОСОБА_1 отримавши спірну земельну ділянку згідно з рішенням Малоданилівської селищної ради від 02.03.2010, а відповідач ОСОБА_3 придбаваючи ділянку, проявивши розумну обачність, не могли не знати про незаконність набуття цієї земельної ділянки, яка була заліснена. Тому їх дії не можуть вважатися такими, які покладалися на легітимність добросовісних дій органу місцевого самоврядування. Не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 61)).

Як вбачається з позовної заяви, прокурор прохав витребувати спірну земельну ділянку у відповідачів з підстав, визначених ст. ст.387,388 ЦК України.

Правила частини 1 статті 388ЦК України передбачають, що коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3)вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З огляду на наведене, колегія суддів суд вважає наявними правові підстави для задоволення позову в частині витребування спірної земельної ділянки.

Державне агентство лісових ресурсів України, якому належало право розпорядження спірними земельними ділянками, не було стороною договорів купівлі-продажу, згоду на відчуження земель не надавало, у зв`язку з чим, відповідна земельна ділянка вибула з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Таким чином, враховуючи вищезазначені висновки суду, спірне майно може бути витребувано у останнього набувача ОСОБА_3 .

Щодо строків позовної давності.

Відповідно достатті 253ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Отже, позовна давність є строком для подання позову як безпосередньо суб`єктом, право якого порушене (зокрема і державою, що наділила для виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах певний орган державної влади, який може звернутися до суду), так і прокурором, уповноваженим законом звертатися до суду з позовом в інтересах держави як носія порушеного права, від імені якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах може певний її орган.

На віндикаційні позови держави в особі органів державної влади поширюється загальна позовна давність (пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). В разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2), якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) зазначено, щоперебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах;2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган(пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року справі № 362/44/17)».

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що особа за захистом інтересів якої звернувся прокурор (Державне агентство лісових ресурсів України), знала або мала можливість дізнатися про порушення їх прав.

Про перетин земельної ділянки із кадастровим номером :00:000:0111 із земельною ділянкою лісогосподарського призначення кадастровий номер :27:000:0004 прокуратура Дергачівського району Харківської області дізналасяу 2014 році із відомостей Державної інспекції сільського господарства в Харківській області. Відтак , прокурор звернувся до суду в межах трирічного строку позовної давності.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, до яких він дійшов із не повним з`ясування обставин справи. Враховуючи вищевикладене, наявні підстави для часкового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду з ухваленням у справі нового рішення, яким позовні вимоги прокурора в інтересах державного підприємства «Харківська лісова науково дослідна станція» необхідно залишити без розгляду; позовні вимоги прокурора задовольнити частково, а саме в частині витребування спірних земельних ділянок. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги маєправоскасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 3. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури задовольнити частково.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 28 вересня 2020 року - скасувати, ухвалити нове.

Позовні вимоги керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі: Державне агентство лісових ресурсів України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Малоданилівської селищної ради , третя особа : Відділ у Дергачівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області , Сектор містобудування та архітектури Дергачівської РДА про визнання недійсним про визнання недійсним рішення ХLIV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2010 року, державного акта на право власності на земельну ділянку, запису про його реєстрацію та витребування земельної ділянки в добросовісного набувача задовольнити частково.

Витребувати з володіння ОСОБА_3 на користь держави в особі Державного агентства лісових ресурсів земельну ділянку кадастровий номер :00:000:0111 площею 0,25 га.

Позовні вимоги керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Малоданилівської селищної ради , третя особа : Відділ у Дергачівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області , Сектор містобудування та архітектури Дергачівської РДА про визнання недійсним про визнання недійсним рішення ХLIV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2010 року, державного акта на право власності на земельну ділянку, запису про його реєстрацію та витребування земельної ділянки в добросовісного набувача- залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний тект постанови складено 02 серпня 2024 року.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов