Справа № 235/5175/21
Провадження № 2/204/1674/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

розглянувши у порядку спрощеного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2023 року до суду надійшла позовна заява у якій позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 19 313 грн. 66 коп., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., витрат на оплату послуг експерта у розмірі 2 500 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 8 500 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1816 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 13.10.2020 року о 15 год. 15 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Nissan Leaf» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці другорядної дороги, виїхала на головну дорогу вул. Меморіальна в м. Покровськ Донецької області, не надавши переваги в русі автомобілю «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 внаслідок чого, сталася дорожньо-транспортна пригода. 01.02.2021 року постановою Донецького апеляційного суду визнано ОСОБА_2 винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є позивач зазнав матеріальних збитків, що складає згідно висновку експерта № 19 від 19.05.2021 року у розмірі 19 896 грн. 31 коп., а для відновлювального ремонту транспортного засобу у розмірі 29 955 грн. 66 коп. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Nissan Leaf» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС», згідно полісу АР № 7422963. 21.10.2020 року страховик АТ «СГ «ТАС» сплатив позивачу страхове відшкодування в розмірі 10 642 грн., при наявності ліміту 130 000 грн. Вказує, що вказаної суми у розмірі 10 642 грн., для відновлення транспортного засобу недостатньо, оскільки згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 19 від 19.05.2021 року, вартість відновлюваного ремонту, заподіяної власнику в результаті пошкодження транспортного засобу становить 19 313 грн. 60 коп. (29 955,66 грн. (вартість відновлюваного ремонту) 10 642 грн. (страхове відшкодування), яку просить стягнути з відповідача. Оскільки страховиком не було проведено відповідного дослідження для визначення розміру страхового відшкодування, за заявою позивача було проведено експертне автотоварознавче дослідження, за що позивач поніс витрати в сумі 2 500 грн. Також позивач вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідача, їй завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, порушенні звичного способу життя, нервування та погіршення стану здоров`я, яку вона оцінює у 10 000 грн., яку також просить стягнути з відповідача. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати, понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 8 500 грн. та судовий збір у розмір 1 816 грн., у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2024 року справу прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 23.01.2024 року.

25.08.2021 року, під час перебування справи у провадженні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що відповідно до вимог ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, її відповідальність як водія була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС», згідно полісу АР № 7422963, з лімітом відповідальності у 130 000 грн. та франшизою 0. Позивачка ОСОБА_1 звернулася до страхової компанії ПрАТ «СГ «ТАС», погодила розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, про що свідчить заява про страхове відшкодування ОСОБА_1 від 19.10.2020 року, отримала суму страхового відшкодування у розмірі 10 642 грн. Тобто, позивачка у повному обсязі отримала відшкодування шкоди у спосіб, передбачений законом. Що стосується моральної шкоди та судових витрат, то він також заперечував проти задоволення за відсутностю правових підстав.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступним підставам.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У судовому засіданні встановлено, що 13.10.2020 року о 15 год. 15 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Nissan Leaf» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці другорядної дороги, виїхала на головну дорогу вул. Меморіальна в м. Покровськ Донецької області, не надавши переваги в русі автомобілю «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Вказані обставини встановлені постановою Донецького апеляційного суду від 01.02.2021 року, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с. 12-14).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до листа ПАТ «СГ «ТАС» від 26.04.2021 року №01228-4/0121 відповідальність власника транспортного засобу «Nissan Leaf» д.н.з. НОМЕР_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно полісу АР № 7422963. Франшиза, згідно Поліса, становись 0 грн. Сума страхового відшкодування, згідно Заяви про страхове відшкодування ОСОБА_1 від 19.10.2020 року, становить 10 642 грн. (а.с. 36-37).

У відповідності до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 19 від 19.05.2021 року вартість матеріальних збитків становить 19 896,31 грн., а вартість відновлювального ремонту на момент проведення дослідження, становити 29 955,66 грн. (а.с. 17-29).

Позивачка, не погоджуючись з розміром страхового відшкодування у розмірі 10 642 грн., оскільки для відновлення транспортного засобу суми виплаченої страховою ПАТ «СГ «ТАС» недостатньо, звернулася з позовом до винної особи ОСОБА_2 .

Положеннями ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

При цьому, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування»).

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Статтею 6 Закону № 1961-IV передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За нормою п. 22.1. ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

У даному випадку саме на страховика - ПАТ «СГ «ТАС» покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.

Така правова позиція викладена у висновках Великої Палати Верховного Суду у постанові № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року.

Так, непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. За загальним правилом належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі завдавач шкоди.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону страховик ПАТ «СГ «ТАС» протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - ПАТ «СГ «ТАС») документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (ПАТ «СГ «ТАС») не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (ПАТ «СГ «ТАС»). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

У справі № 569/13697/15-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 21 березня 2018 року), залишаючи без змін рішення апеляційного суду, звернув увагу, що позивач підписав заяву про виплату страхового відшкодування і погодився із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV. Однак суд першої інстанції, стягуючи зі страховика на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром шкоди, з огляду на наявність заяви про страхове відшкодування із погодженим сторонами розміром страхового відшкодування, дійшов необґрунтованого висновку про покладення на страховика обов`язку такої виплати.

Також у справі №333/2096/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 10 червня 2020 року), скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення зі страховика майнової шкоди, виходив із того, що страховик та потерпілий дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, що підтверджено відповідною заявою позивача.

Верховний Суд у Постанові від 13.12.2023 № 759/28079/21 вказав про те, що у випадку узгодження суми страхового відшкодування між страховиком та потерпілим, останній немає права в майбутньому вимагати зміни розміру виплати, як і вимагати з винуватця різниці між збитком і межами відповідальності страховика.

Для приватного права властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Крім того, для приватного права притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема і в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин. Доктрина заборони суперечливої поведінки, базується зокрема на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначав, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У підписаному позивачем узгодженні з страховою компанією ПАТ «СГ «ТАС», складеному у відповідності до вимог пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, сторони підписались під тим, що узгоджені суми є остаточними та перегляду не підлягають.

Тобто, за змістом вказаного узгодження ОСОБА_1 , діючи добровільно, на власний розсуд погодилась із розміром страхового відшкодування у сумі 10 642 грн. та правовими наслідками такої виплати, а заявлена в подальшому вимога до ОСОБА_2 , як винної особи в ДТП, суперечить меті інституту страхування, оскільки основний тягар відшкодування шкоди позивач переклав на відповідача, а не на страхову компанію, ліміт відповідальності якої за вищезгаданим страховим Полюсом обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності становив 130 000 грн.

Відомостей про те, що ОСОБА_1 підписала вказане узгодження під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини або не усвідомлюючи значення своїх дій, матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, оскільки, ПрАТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_1 досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, про що свідчить заява про страхове відшкодування ОСОБА_1 від 19.10.2020 року, в якій позивач погодився з тим, що розмір страхового відшкодування складає 10 642 грн. та не наполягала на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна, фактичним отриманням погодженого страхового відшкодування у вказаному розмірі, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення саме з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, оскільки така шкода відшкодована страховою компанією в межах страхового відшкодування, позивач скористався своїм право звернення безпосередньо до страховика та отримав страхове відшкодування, а страхова компанія забезпечила реалізацію права ОСОБА_1 на отримання страхового відшкодування у розмірі, погодженому між страховою компанією та потерпілим.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає що у задоволені позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, необхідно відмовити.

Що стосується вимог позивача щодо відшкодування моральної, немайнової шкоди, то слід зазначити наступне.

В своєму позові позивачка просила стягнути з відповідачки ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., посилаючись на той факт, що їй була спричинена моральна шкода, яка виразилася у нервуванні та погіршені її емоційного стану з приводу пошкодження її автомобіля, оскільки після ДТП вона була пригнічена, нервувала, відповідачка добровільно нічого не відшкодувала. Даний емоційний стан викликав у неї погіршення здоров`я та вона була змушена звертатися до швидкої медичної допомоги. У сукупності всі зазначені факти завдали позивачці значних душевних переживань та страждань.

У відповідності до п. 1, ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Згідно з ч. 1, п. 3 ч. 2, 3, 4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Позивачка є особою, що потерпіла в наслідок винних дій відповідачки, яка скоїла дорожньо-транспортну пригоду та пошкодила майно позивачки. Остання зазнала моральної шкоди, як через страждання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки вона перенесла стрес через пошкодження автомобіля, що призвело до порушення її життєвого укладу.

Однак, суд вважає, що сума, в яку позивачка оцінила заподіяну їй моральну шкоду і яка за її оцінкою становить 10 000 грн., є значно завищеною. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним та достатнім в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачці стягнути з відповідачки моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.

Що стосується вимог позивача про відшкодування судових витрат на правову допомогу та витрат на проведення експертного дослідження, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою четвертою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідноз умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2, частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України, встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 2 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з вимог позивачки про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, яка подана у визначений законом строк, витрати позивачки на правову допомогу складають 8 500 грн.

Відповідно до п. 4.2 договору про надання правової допомоги від 14.11.2020 року (а.с. 42), сторони договору, адвокат Майоров С.В. з однієї сторони та клієнт ОСОБА_1 з іншої сторони погодили, що розмір гонорау адвоката за надання правової допомоги встановлюється в розмірі 5 % від суми позову, або з розрахунку 250 грн. за годину праці адвоката.

Згідно з актом виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 14.07.2021 року, за переліком наданих юридичних послуг адвокатом витрачено часу:

-підготовка та збір матеріалів щодо позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - витрачено 12 годин, вартість послуги оцінено у 3 000 грн.;

-підготовка та участь у судовому розгляді - витрачений час не зазначено, вартість послуги оцінено у 2 500 грн.;

-робота з документами, виготовлення позовної заяви та копій документів - витрачено 12 годин, вартість послуги оцінено у 3 000 грн.

Оплата послуг з надання правничої допомоги ОСОБА_5 здійснена згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера № 81 від 14.07.2021 року в розмірі 8500 грн.

Посилаючись на зазначене, сторона позивача просить стягнути з відповідачки зазначену суму витрат, оскільки доказами підтверджено надання ОСОБА_1 правової допомоги.

Однак, відповідно до акту виконаних робіт, не зазначено саме яка підготовка та збір матеріалів щодо позовної заяви здійснено адвокатом, не зазначено, саме на яку дію витрачено такий час. Крім того, не зазначено коли, у яких засіданнях приймав участь адвокат та скільки часу витрачено. Тому суд, не може визначити оцінку рівня та часу здійснених адвокатських послуг, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Також, у розділі акту виконаних робіт, не зазначено, яка саме робота з документами була проведена адвокатом, який час витрачений на дану роботу, а тому суд не має можливості надати оцінку, чи відноситься даний вид роботи до правової допомоги, як і виготовлення копій документів для сторін.

Тому, з урахуванням складності справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, з урахуванням часткового задоволення позову, суд прийшов до висновку, що вимоги в частині стягнення витрат на праовову допомогу підлягають частковому задоволенню, та вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки витрати на правничу допомогу за виготовлення позовної заяви в розмірі 1 000 грн.

Згідно вимог ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивачкою у позові зазначено, що для визначення розміру завданої шкоди, вона зверталася до експерта автотоварознавця, за послуги якого вона сплатила 2 500 грн., які просить стягнути як судові витрати з відповідачки.

За вимогами ч. 1 ст. 140 ЦПК України, особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат.

Як вбачається з вимог позивачки про відшкодування витрат на здійснення дослідження експерта автотоварознавця, нею були витрачені кошти в розмірі 2500 грн. Дане дослідження їй було необхідне для визначення розміру завданої шкоди та для звернення з позовом до суду про відшкодування матеріальної шкоди.

Але, у зв`язку з тим, що підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди не має, то суд приходить до висновку, що не має правових підстав для відшкодування витрат за проведення експертного дослідження.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, в частині стягнення моральної, немайнової шкоди, то з відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір за подачу позову в цій частині в розмірі 908 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 23, 1166, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 4, 12, 13, 76-82, 133, 137, 140, 141, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ), третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (адреса: м. Київ, пр. Перемоги, буд.65, ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування маральної шкоди суму в розмірі 1 000 грн., судові витрати в розмірі 1 908 грн., а всього суму у розмірі 2 908 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Дубіжанська