Справа № 127/9272/24
Провадження № 22-ц/801/1627/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 рокуСправа № 127/9272/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Медвецького С.К., Панасюка О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №127/9272/24 запозовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про захист прав споживача, відшкодування коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його адвоката Новака Дениса Миколайовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2024 року, яке ухвалила суддя Дернова В.В. у Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 14 червня 2024 року,

в с т а н о в и в :

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 , ПрАТ «Страхова група «ТАС» про захист прав споживача, відшкодування коштів, мотивуючи позовні вимоги тим, що ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» безпідставно відмовило ПрАТ «Страхова група «ТАС» у повній компенсації виплаченого страхового відшкодування, в наслідок чого рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2023 року (справа № 127/25807/23) було частково задоволено позов ПрАТ «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 , третя особа ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку суброгації та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова група «ТАС» 21208,60 грн виплаченого матеріального відшкодування, а також 1913,42 грн судового збору.

Відповідач порушив взяті на себе обов`язки за договором страхування, п.2, п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування», ч.1 ст.990 ЦК України, в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань та порушив його право на вчасне і повне отримання страхового відшкодування.

ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не виконало вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», що призвело до стягнення з нього в судовому порядку заподіяної страховику потерпілої особи (ПрАТ «Страхова група «ТАС») від ДТП матеріальної шкоди.

Вважає, що відмова відповідача у повному відшкодуванні завданих ДТП збитків порушує його права, тому просив суд стягнути з відповідача на його користь понесені ним витрати у розмірі 21208,60 грн, а також судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 та його адвокат Новак Д.М. подали апеляційну скаргу, оскільки вважають, що висновки викладені в рішенні суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, суд не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, що потягло за собою прийняття незаконного рішення. В зв`язку з чим, просили рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на ті ж обставини, що і у позовній заяві. Крім того, зазначено, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються, а ні на вимогах Закону України «Про захист прав споживачів», а ні на фактичних обставинах справи, а ні на доказах наданих стороною позивача.

У відзиві ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 липня 2024 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 серпня 2020 року о 18:45 год по вул. Пирогова, 224 м. Вінниця, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2121», д.н.з. НОМЕР_1 , не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, не врахував дорожню обстановку та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Chevrolet Lacetti», д.н.з. НОМЕР_2 , який, в свою чергу, здійснив зіткнення з автомобілем марки «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_3 , що зупинився попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2020 року (справа №127/19408/20) було визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн, а також стягнуто 420,40 грн судового збору.

Отже, позивач ОСОБА_1 є особою, відповідальною за заподіяний збиток.

Власником транспортного засобу марки «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 ; відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № FO-00608998 від 16 грудня 2019 року, автомобіль «Chevrolet Lacetti», д.н.з. НОМЕР_2 , застрахований у третій особі АТ «СГ «ТАС» (приватне).

Згідно полісу № ЕР-200813024 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортний засобів цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «ВАЗ 2121», д.н.з. НОМЕР_1 (страхувальник - третя особа - ОСОБА_2 ), застрахована у відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»; встановлений ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну 130 000 грн., франшиза - 0 грн.

На підставі Страхового акту № 19910/02/920 від 07 вересня 2020 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 у розмірі 59571,94 грн.

На підставі Страхового акту № 97 ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» компенсувало ПрАТ «Страхова група «ТАС» суму страхового відшкодування в розмірі 29824,04 грн в рамках процедури прямого врегулювання збитків.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2023 року (справа № 127/25807/23) було частково задоволено позов ПрАТ «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 , третя особа ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку суброгації та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова група «ТАС» 21208,60 грн виплаченого матеріального відшкодування, а також 1913,42 грн судового збору.

Рішення набрало законної сили 09 січня 2024 року та було виконано ОСОБА_1 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».

Таким чином, відповідно до статті 993 ЦК України до ПрАТ «Страхова група «ТАС» після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ні Законом України «Про страхування», ні Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачене право особи, відповідальної за заподіяний збиток, на отримання страхового відшкодування від свого страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортний засобів.

Апеляційний суд вважає необґрунтованим твердження апелянтів про наявність у позивача права вимагати від ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» повернення понесених ним витрат в розмірі 21208,60 грн, оскільки ці кошти були сплачені ПрАТ «Страхова група «ТАС» на відповідній правовій підставі, а саме згідно рішення суду від 29 листопада 2023 року (справа № 127/25807/23).

Крім того, ОСОБА_1 не оскаржував рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2023 року (справа № 127/25807/23), рішення суду виконав.

Статтею 19 України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено факт ведення нечесної підприємницької діяльності відповідачем, із посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів».

В апеляційній скарзі посилаються на правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц, від 14 грудня 2021 року в справі №147/66/17, однак правові висновки не є релевантними до спірних правовідносин у справі, що розглядається.

При вирішенні цієї справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правові оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині, отже рішення суду першої інстанції є законним, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його адвоката Новака Дениса Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 08 серпня 2024 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Медвецький С.К.

Панасюк О.С.