Справа № 161/9370/24
Провадження № 2/161/3004/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Ленічевої Н.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника третьої особи - Шульгана Ф.П. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Луцької міської ради,про визначення місця проживання дітей та встановлення факту їх самостійного виховання та догляду батьком, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування вимог вказує, що з 25 вересня 2010 року по 04 травня 2017 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно рішення суду від 04 травня 2017 року діти були залишені на вихованні матері. Однак, майже одразу після ухвалення вказаного рішення (через три місяці після того) ОСОБА_1 забрав дітей до себе для постійного проживання та виховання, оскільки відповідач не виконувала своїх батьківських прав належним чином. На даний час, позивач піклується, утримує та виховує дітей самостійно. У 2022 році переїхав з ними до ОСОБА_6 . Доньки навчаються у форматі онлайн-навчання в Слов`янській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №12 Слов`янської міської ради Донецької області. Відповідач з дітьми не контактує, проживає окремо.

З огляду на вказане, з метою найкращого забезпечення прав дітей, позивач просить суд визначити місце проживання дітей з ним, а також встановити факт їх самостійного виховання та догляду батьком.

Ухвалою суду від 20 травня 2024 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник третьої особи проти задоволення вимог не заперечив, надав суду письмовий висновок Виконавчого комітету Луцької міської ради щодо доцільності визначення місця проживання дітей з батьком.

Відповідач, будучи належно повідомленою про дату та час розгляду справи в судове засідання не з`явилась повторно, правом подачі письмового відзиву не скористалась.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновків про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2010 року.

Від шлюбу у них народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.18,19).

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 травня 2017 року вказаний шлюб було розірвано, дітей залишено на вихованні матері (а.с.16-17).

З матеріалів справи вбачається, що на момент звернення до суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживають з батьком у м. Луцьк, навчаються у форматі онлайн-навчання в Слов`янській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №12 Слов`янської міської ради Донецької області (а.с.22, 20, 21). Матір дітей проживає окремо, участі у вихованні не приймає.

ОСОБА_1 є працездатним, офіційно працевлаштований, отримує стабільний дохід, має задовільний стан здоров`я (а.с. 22-25, 28).

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду від 14.02.2019 року в справі № 377/128/18 суд зробив висновок, що тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 у справі «М.С. проти України», суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Відповідна правова позиція застосована і в постанові ВС від 29.09.2021 у справі №459/3411/17, провадження №61-10531св21.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини крізь призму врахування найкращих інтересів дитини необхідно встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради № 185 від 09 липня 2024 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дітей із батьком.

Органами опіки встановлено, що через три місяці після розірвання шлюбу діти почали проживати з ОСОБА_1 в м. Слов`янськ Донецької області. У зв`язку із введенням на території України воєнного стану батько з доньками переїхав до м. Луцька (особи взяті на облік як внутрішньо переміщенні особи).

З акту обстеження умов проживання сім`ї від 03.07.2024 року вбачається, що позивач разом із сином проживає в орендованому житлі, базові потреби дітей задоволені (а.с.25).

Матір дітей ОСОБА_3 на разі перебуває за кордоном, вихованням дітей не займається. 03.07.2024 року засобами телефонного зв`язку (месенджер Viber) повідомила Службі у справах дітей, що, про визнання нею позовних вимог, зазначила, що не заперечує щодо проживання доньок з батьком.

Діти хочуть надалі проживати з батьком, про що надали письмові пояснення.

Згідно усних пояснень ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вони рідко спілкуються з матір`ю, не сумують за нею, забезпечує та утримує їх батько.

З огляду на наведене, враховуючи характер спірних правовідносин сторін, ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків, позицію щодо позову, вік та інтереси дітей, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині визначення місця проживання дітей з батьком.

Щодо вимог в частині встановлення факту самостійного виховання та догляду дітей батьком, суд зазначає наступне.

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частинах першій та другій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2019 року № 161/853/19.

Всупереч вищенаведеному, у своїй заяві заявник не навів конкретну мету, задля якої він бажає встановити цей факт, а також виникнення, зміна чи припинення яких саме його особистих чи майнових прав залежать від встановлення судом факту самостійного виховання та догляду ним доньок.

У тексті своєї заяви та поясненнях ОСОБА_1 в загальному вказав, що встановлення факту необхідно йому для захисту прав дітей, але в чому саме полягає це значення не розкрив.

Суд зауважує, що позивач як батько ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до досягнення дітьми повноліття є їх законним представником, відтак, може представляти їх права та інтереси в органах освіти, медичних закладах тощо.

Відтак, мета встановлення факту, вказана заявником має сумнівний характер.

Підсумовуючи вищевикладене, підстави для задоволення заяви в частині встановлення факту відсутні.

На підставі статті 141 ЦПК України на відповідача покладаються судові витрати зі сплати судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 141, 263, 255, 268, 430 ЦПК України, статтями 19, 155, 160, 161 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визначити місце проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем його проживання.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 08 серпня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк