Головуючий у суді першої інстанції Н. В. Писанець
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

24 липня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Авєлін А. О.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне Товариство «Банк Форвард»

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2024 року, ухвалене у складі судді Писанець Н. В., в примішенні Броварського міськрайонного суду Київської області,

у с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до АТ «Банк Форвард», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова О. І., приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Павелків (Вольф) Т. Л., в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2412 від 31 серпня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О. І. про стягнення з неї на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором № 94003116 від 19.12.2011.

Свої вимоги мотивувала тим, що 31 серпня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О. І. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 2412, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 94003116 від 19.12.2011 у сумі 27 849,67 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Павелків (Вольф) Т. Л. від 15 листопада 2019 року за вказаним виконавчим написом відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1. У свою чергу, оспорюваний виконавчий напис не відповідає вимогам закону, оскільки приватний нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та безспірності характеру правовідносин сторін, чим порушивЗакон України «Про нотаріат».

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 до АТ «Банк Форвард»,треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова О. І., приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Павелків (Вольф) Т. Л., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2412, вчинений 31 серпня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О. І. Стягнуто з АТ «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 073,60 грн 60 коп. Стягнуто з АТ «Банк Форвард»на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині вирішення питання судом про відшкодування судових витрат ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду в частині відшкодування судових витрат змінити, виключити з описової частини рішення формулювання щодо розгляду справи за правилами спрощеного провадження, виключити з мотивувальної частини рішення формулювання щодо стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 1 073,60 грн, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 536,80 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

В обґрунтування зазначено, що суд першої інстанції задовольнивши позовні вимоги у повному обязі, не присудив до стягнення з відповідача на користь позивача усі понесені нею витрати по сплаті судового збору, а саме: за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 536,80 грн, та у порушення вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України в мотивувальній частині рішення вказав, що витрати по сплаті судового збору у розмірір 1 073,60 грн підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Крім того, суд першої інстанції у порушення вимог ч.5, ч.6. ст. 137 ЦПК України зменшив суму витрат на правову допомогу, понесених позивачем у зв`язку із розглядом цієї справи, не врахувавши, що позивачем було подано усі докази на підтвердження понесення цих витрат у заявленому розмірі, їх співмірність із заявленими позовними вигами та складністю справи, виконаними адвкатом роботами (наданими послугами). Також звернула увагу на те, що розгляд справи здійснювався у порядку загального позовного провадження, проте судом у рішенні вказано, що провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, що також не відповідає дійсності та підлягає зміні.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Науменко О. М. підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити з викладених підстав.

Представник відповідача АТ «Банк Форвард» та треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова О. І., приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Павелків (Вольф) Т. Л., у судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили суду. Будь - яких заяв, клопотань до суду апеляційної інстанції на час розгляду справи від відповідача та третіх осіб не надходило. Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивача відповідач та треті особи не скористалися.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача та третіх осіб з урахуванням вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає розгляду даної справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2024 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не оскаржується в апеляційному порядку, а тому законність та обгрунтованість рішення суду в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Так, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 суд, вирішуючи питання про відшкодування судових витрат понесених позивачем по сплаті судового збору, у мотивувальній частині рішення зробив висновок про те, що такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 1 073,60 грн. При цьому у резолютивній частині рішення такі витрати присудив до стягнення з відповідача на користь позивача, не врахувавши понесені позивачкою витрати по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову. При вирішенні питання про відшкодування судових витрат понесених позивачем на правничу допомогу, суд, виходячи з предмета та підстав позову, наявну судову практику в аналогічних спорах, обсяг виконаних безпосередньо адвокатом робіт, дійшов висновку, що справедливим та співмірним є зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 5 000,00 грн.

Колегія суддів погодитися із висновками суду першої інстанції щодо розміру витрат по сплаті судового збору, які підлягають стягненню з банка на користь позивачки та щодо стягнення їх на користь держави не може, з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК Україниосновними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей10, 11, 12, 13 ЦПК Українив узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першоїстатті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостоїстатті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

Як вбачається із матеріалів справи, 15 листопада 2023 року ОСОБА_1 подала до суду даний позов, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2412 від 31 серпня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. про стягнення з неї на користь Акціонерного Товариства «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором № 94003116 від 19.12.2011. Також просила стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу.

Позовну заяву подано у паперовій формі. За подання позову немайнового характеру позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 073,60 грн, що підтверджується квитанцією АТ «ПриватБанк» від 14.11.2023 (а.с. 33).

Разом із позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, оплачену судовим збором у розмірі 536,80 грн, що підтверджуєиься квитанцією АТ «ПриватБанк» від 14.11.2023 (а.с. 55)

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 31 серпня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О. І., зареєстрованого в реєстрі за №2412, про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 27 849,67 грн.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

05.04.2024 представником позивача Науменком О.М. у порядку ст. 133, 137 та ч. 2 ст 141 ЦПК України було направлено на адресу суду клопотання про розподіл судових витрат, у якому сторона позивача просила суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 6140,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

До заяви додано докази її напрвлення іншим учасникам справи.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

У пункті 9 частини першоїстатті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону№ 5076-VI).

Відповідно достатті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьоїстатті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першоїстатті 134 ЦПК Україниразом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

За змістом статті 137 ЦПК Українивитрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з частиною восьмоюстатті 141 ЦПК Українирозмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.

Судом встановлено, що 01 листопада 2023 року між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Науменко та Партнери» укладено договір про надання правничої допомоги, предметом якого є здійснення захисту, представництва або надання інших видів правничої/правової допомоги клієнту, пов`язаних із судовим захистом порушеного права клієнта на працю (відсторонення від роботи). Винагорода за здійснення адвокатом/адвокатами правничої/правової допомоги встановлюється в розмірі 3000 грн. за 1 годину роботи - п.1.2 Договору.

03 квітня 2024 року було складено розрахунок витрат наданих юридичних послуг професійної правничої допомоги відповідно до Договору від 01.11.2023, згідно з яким визначено види правової допомоги та розмір винагороди, виходячи з вартості 1 години роботи: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності клієнта - 3 000,00 грн; підготовка і складання позовної заяви - 15 000,00 грн; підготовка і складання клопотання про витребування доказів - 12 000,00 грн.; підготовка і складання заяви про забезпечення позову - 9 000,00 грн.

Згідно з детальним описом здійснення надання адвокатом/адвокатами правничої/правової допомоги, адвокатським об`єднанням надано клієнту послуги на загальну суму 39 000,00 грн, про що підписано акт надання правничої/правової допомоги від 03 квітня 2024 року. Відповідно до квитанції від 03.04.2024 ОСОБА_1 сплатила частково за послуги з правової допомоги адвокатському бюро «Науменко та Партнери» 20 000,00 грн.

Встановивши, що стороною позивача заявлено клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу, а також те, що представник позивача надав докази понесення судових витрат на професійну правничу допомогу, зокрема детальний опис наданих послуг, копії платіжної інструкції, враховуючи співмірність витрат та складність цієї справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи у суді першої інстанції в розмірі 5 000,00 грн.

Колегія суддів вважає, що зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Так дійсно, матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, однак у суду були наявні підстави зменшення цих витрат, оскільки суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, ціну позову, а в справі хоть і був заявлений немайновий спір, але йшлось про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, вчиненому для стягнення з ОСОБА_1 на користь банка 27 849,67 грн. - є неспівмірним.

Також судом першої інстанції обгрунтовано було враховано, що аналогічні критерії розумності та реальності застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що питання щодо відшкодування позивачу понесених нею витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом даної справи, суд першої інстанції вирішив з дотриманням норм процесуального права. Відтак рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2024 року в частині відшкодування понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу слід залишити без змін.

Щодо вирішення питання про відшкодування позивачці судових витрат по сплаті судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що судом було задоволено позов ОСОБА_1 у повному обсязі, відповідача АТ «Банк Форвард» не звільнено від сплати судових витрат, а тому суд першої інстанції повинен був покласти на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу понесених нею витрат по сплаті судового збору за подання позову та заяви про забезпечення позову (яка була задоволена ухвалою суду від 17.11.2023) у повному розмірі, що складає 1 610,40 грн.

Натомість у справі, яка переглядається, суд першої інстанції зазначених положень закону не врахував, та дійшов помилкового висновку, зазначивши у мотивувальній частині рішення про те, що стягненню з відповідача на користь держави підлягають судові витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що п`ятдесятий абзац описової і мотивувальної частин рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2024 року необхідно змінити, виклавши його в наступній редакції: «Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду та заяви про забезпечення позову».

Крім того, суд змінює рішення в частині роміру стягнутих з банка витрат позивача по сплаті судового збору, а саме збільшує розмір стягнутих з АТ «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору з 1 073, 60 грн до 1 610, 40 грн, оскільки позов ОСОБА_1 і заяву про забезпечення позову задоволено повністю.

Крім того зміні підлягає третій абзац описової частини рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2024 року з викладенням його в наступній редакції: «Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження», оскільки зазначення судом в описовій частині рішення про те, що вказана справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження спростовується матеріалами справи.

При цьому, апеляційним судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки ОСОБА_1 оскаржується в апеляційному порядку рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2024 року лише в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат, що в силу положень ст. 141 ЦПК України не оплачується судовим збором, тому у відповідача не виникло обов'язку по відшкодуванню судового збору у зв'язку із поданням позивачем апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Третій абзац описової частини рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2024 року змінити, виклавши його в наступній редакції: «Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження».

П`ятдесятий абзац описової і мотивувальної частин рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2024 року змінити, виклавши його в наступній редакції: «Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду та заяви про забезпечення позову».

Збільшити розмір стягнутих з Акціонерного товариства «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору з 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп до 1 610 (одна тисяча шістсот десять) грн 40 коп.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2024 року в частині відшкодування понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 02 серпня 2024 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна