Справа № 727/7616/24
Провадження № 4-с/727/21/24
У Х В А Л А

08 серпня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Заверусі Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці скаргу представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця, -

встановив:

Представник заявника, в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

В скарзі посилається на те, що ОСОБА_1 стало відомо, що 09.07.2024 року головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бистрицькою Тетяною Василівною відкрите виконавче провадження з виконання судового наказу №727/5611/24, виданого 19.06.2024 року Шевченківським районним судом м. Чернівці про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 04.06.2024 і до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказав, що у заяві про відкриття виконавчого провадження від 27.06.2024 року ОСОБА_3 вказала адресу фактичного проживання ОСОБА_1 у місті Києві, та надала копію договору оренди на цю квартиру, і у зв`язку з цим звернулась до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Проте, за змістом судового наказу ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Саме ця адреса є адресою місця проживання ОСОБА_1 . в розумінні статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». У заявниці ОСОБА_3 станом на момент звернення із заявою (09.07.2024 року) були відсутні будь-які підстави та жодні докази на підтвердження обставин щодо права вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, оскільки державному виконавцеві зі сторони Стягувача не було надано жодних належних доказів та доводів того, що могли б дозволити вчиняти виконавчі дії щодо виконання судового наказу на території, на яку поширюються функції Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). За не доведення в першу чергу та виключно ОСОБА_3 на підтвердження можливості місця відкриття виконавчого провадження щодо виконання судового наказу на території, на яку поширюються функції Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у державного виконавця Бистрицької Тетяни Василівни станом на 09.07.2024 року були відсутні підстави для нехтування нормами Закону України «Про виконавче провадження» та грубо порушуючи їх, - незаконно відкривати виконавче провадження №75478782.

Таким чином, оскільки у виконавчому документі вказана адреса АДРЕСА_1 , державний виконавець перед прийняттям рішення про відкриття виконавчого провадження, мала пересвідчитись у тому, чи є адреса, вказана ОСОБА_3 дійсною адресою проживання боржника, в тому числі пересвідчитись, чи чинний наданий ОСОБА_3 договір оренди на момент відкриття виконавчого провадження. Державний виконавець перед відкриттям ВП зобов`язана була не тільки пересвідчитися у достатній доведеності і підтвердженості саме заявником (стягувачем) актуальними та діючими документами (доказами) станом на 09.07.2024 року, а й державний виконавець зобов`язана була пересвідчитися, що станом на 09.07.2024 року наявні та в дійсності існують (мають місце) визначені ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» факти (обставини) для вчинення виконавчих дій з місцем виконання у Святошинському районі м. Києва.

Зазначив, що відкриваючи провадження за адресою, вказаною ОСОБА_3 у заяві про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець мала мотивувати із посиланням на конкретні та дійсно існуючі обставини, підтверджені доказами відносно відповідності станом на 09.07.2024р. цієї адреси вимогам статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», однак таких мотивів постанова про відкриття виконавчого провадження не містить.

Вказав, що встановивши, що державному виконавцю надано судовий наказ не за місцем виконання головний державний виконавець Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бистрицька Тетяна Василівна зобов`язана була відповідно до вимог частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.

А тому просив визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бистрицької Тетяни Василівни з не повернення стягувачу судового наказу №727/5611/24, виданого 19.06.2024 року Шевченківським районним судом м. Чернівці, визнати неправомірними дії головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бистрицької Тетяни Василівни щодо відкриття виконавчого провадження №75478782, визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бистрицької Тетяни Василівни про відкриття виконавчого провадження № 75478782 від 09.07.2024р., зобов`язати Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути стягувачу судовий наказ №727/5611/24, виданий 19.06.2024 року Шевченківським районним судом м. Чернівці та здійснити розподіл судових витрат.

Представник заявника в судовому засіданні в режимі відеоконференції скаргу підтримав повністю та просив задовольнити її з підстав, викладених в скарзі. В останнє судове засідання не з`явився.

Представник заінтересованої особи Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився про час та місце був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_3 ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась про час та місце була повідомлена належним чином, в письмових запереченнях від 31.07.2024 року просила відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 та розгляд справи провести без участі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Таким чином, з урахуванням відомостей про сповіщення учасників провадження, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду скарги за відсутності сторін, які повідомлялись про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в останньому судовому засіданні не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що скарга є частково обґрунтованою і підлягає частковому задоволенню.

17 червня 2024 року Шевченківським районним судом м. Чернівці винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рестраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 04.06.2024 і до досягнення дитиною повноліття - 21.06.2036, який видано 19.06.2024 року.

27 червня 2024 року ОСОБА_3 подала до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про відкриття виконавчого провадження по справі №727/5611/24.

Головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бистрицькою Тетяною Василівною 09.07.2024 року відкрите виконавче провадження з виконання судового наказу №727/5611/24, виданого 19.06.2024 року Шевченківським районним судом м. Чернівці про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 04.06.2024 і до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Адресою проживання боржника ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_3 , згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 75478782 від 09.07.2024р.

Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання.

Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України вказано, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Пунктом 7 ч 2 ст. 2 та ст. 10 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Вимоги до виконавчого документа закріплені у ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи Державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Частиною першою ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вимоги до виконавчого документа, зокрема, у виконавчому документі зазначаються адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб).

Відповідно до ч.5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Частинами 1, 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Пунктом 1 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Суд відзначає, що рішення, ухвалені судами України, є обов`язковим до виконання. Проте примусове виконання рішень повинно проводитись лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та Законами України.

Судом встановлено, що боржником у виконавчому провадженні №75478782 є ОСОБА_1 , який з 06.06.1997 року має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У постанові від 24 червня 2024 року у справі №554/7669/21 (провадження №61-5805сво23) Верховний Суд наголошує, що «Аналогічні положення визначені і Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року №265, який набрав чинності 14 березня 2022 року. У пункті 4 вказаного Порядку в чинній редакції передбачено, що особа може задекларувати зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування реєстрацію місця проживання(перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Положення абзацу першого цього пункту не поширюються на осіб, адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) яких знаходиться на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації. Така особа може задекларувати/зареєструвати місце свого проживання без зняття з реєстрації місцясвого попереднього проживання.

Результат аналізу змісту вказаних норм дозволяє зробити висновок, шо особа може мати декілька місць проживання/перебування. Водночас законодавством визначено необхідність проведення реєстрації(декларування) місця проживання/перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором, в тому числі й на підставі договору оренди житлового приміщення. Реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи...». У постанові від 24 червня 2024 року у справі №554/7669/21 (провадження №61-5805сво23) Верховний Суд викладений правовий висновок Верховного Суду, згідно з яким «Отже, на підставі вказаного Верховний Суд у складі Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що положення частини першої статті 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місяця проживання або перебування фізичної особи - позивача. Тому позови, наведені у частині першій статті 28 ЦПК України, не можуть пред?являтися за фактичним місцем проживання або перебування позивача, відмінним від зареєстрованого».

Вказаний висновок Верховного Суду є релевантним до питання права вибору Стягувачем місця вчинення виконавчих дій з огляду на загальні засади цивільного законодавства та подібність регулювання відповідних відносин.

Враховуючи наведене, суд вважає, що виконавчі дії щодо примусового виконання боржником ОСОБА_1 судового наказу від 17.06.2024, виданого 19.06.2024 р. по справі №727/5611/24 повинні проводить державним виконавцем за місцем його зареєстрованого проживання, тобто у м. Чернівці.

Суд зауважує, що зареєстроване місце проживання боржника не змінилось в період після винесення судового наказу та до відкриття виконавчого провадження, проте державний виконавець був зобов`язаний перевірити місце проживання боржника шляхом перевірки цієї інформації у Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця проживання особи і враховувати таку інформацію при здійсненні ним виконавчих дій.

Суд погоджується з доводами представника заявника в цій частині і вважає, що у державного виконавця є необхідності дотримання ним принципів засад виконавчого провадження, закріплених ч.1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження».

Дії щодо відкриття виконавчого провадження №75478782 від 09.07.2024р та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження не за зареєстрованим місцем проживання боржника, призвело до порушення його прав під час примусового виконання судового рішення.

Крім того, пунктом 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог скарги в цій частині, що має наслідком визнання неправомірними дій головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бистрицької Тетяни Василівни щодо відкриття виконавчого провадження №75478782 та скасування зазначеної постанови.

Суд вважає, що такий спосіб вирішення спору буде достатнім для відновлення порушених прав скаржника, але підстав для задоволення вимог про визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бистрицької Тетяни Василівни з не повернення стягувачу судового наказу №727/5611/24, виданого 19.06.2024 року Шевченківським районним судом м. Чернівці немає, оскільки задоволення цієї вимоги не поновить порушені права заявника.

На думку суду, в задоволенні вимоги про зобов`язання Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути стягувачу судовий наказ №727/5611/24, виданий 19.06.2024 року Шевченківським районним судом м. Чернівці необхідно відмовити, оскільки вона є передчасною і повинна бути виконана виконавцем добровільно в разі набрання вказаним судовим рішенням законної сили.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина третя статті 451 ЦПК України).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 6,19, 124, 129 Конституції України, ст. 2, 4, 5, 10, 12, 77-83, 354, 447, 450, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд-

ухвалив:

Скаргу представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бистрицької Тетяни Василівни щодо відкриття виконавчого провадження №75478782.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бистрицької Тетяни Василівни про відкриття виконавчого провадження № 75478782 від 09.07.2024р.

В задоволенні іншої частини вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя: