Справа № 127/2301/23
Провадження № 22-ц/801/1724/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 рокуСправа № 127/2301/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю. П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 127/2301/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30.05.2024, ухвалене у складі судді Бессараб Н. М. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення складено 4.06.2024, -

в с т а н о в и в :

26.01.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом (вх № 6557)про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , який зареєстровано 31.05.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 854 від 31.05.2009.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 31.05.2009 сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 854. Від сумісного життя мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачем. Спір щодо визначення місця проживання дітей між сторонами відсутній.

Сімейне життя сторін не склалось, оскільки вони перестали розуміти та любити один одного, проживати однією сім`єю, вести домашнє господарство, а також з`явились розбіжності в поглядах на сімейне життя, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дітей, ведення спільного побуту. З 2022 року шлюбні відносини між сторонами припинились.

18.02.2022 ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 вчинено дії, які поліцією оцінені як домашнє насильство, що підтверджується реєстрацією виклику чергового наряду поліції Відділення поліції № 1 Вінницького районного управління ГУНП у Вінницькій області, внаслідок чого складено протокол про адміністративне правопорушення за статтею 173-2 КУпАП.

Позивач вважає, що сім`я розпалась. Проти надання строку на примирення позивач категорично заперечує, так як це суперечить моральним засадам суспільства, шкодить її інтересам та інтересам їх дітей.

/т. 1 а. с. 1-5/.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2023 позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , зареєстрований 31.05.2009 у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 854. Після розірвання шлюбу відновлено дошлюбне прізвище позивача « ОСОБА_6 ». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесений судовий збір в розмірі 1073,60 грн та 2684,00 грн витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

/т. 1 а. с. 41-42/.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.03.2024 заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Давидюка І. А. про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2023 задоволено. Скасовано заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2023 у цивільній справі і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

/т. 2 а. с. 183-184/.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.04.2024 клопотання представника відповідача про надання подружжю строку на примирення задоволено частково. Надано сторонам строк для примирення терміном один місяць, а саме до 29.05.2024. Провадження у справі зупинено до закінчення строку для примирення, визначеного судом.

/т. 2 а. с. 217, 219/.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.05.2024 поновлено провадження у справі.

/т. 2 а.с. 230/

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.05.2024 позовні вимоги задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , зареєстрований 31.05.2009 у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 854. Після розірвання шлюбу відновлено дошлюбне прізвище позивача « ОСОБА_6 ». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесений судовий збір в розмірі 1073,60 грн та 8740 грн витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

/т. 2 а. с. 233-234/.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу (вх № 6816 від 8.07.2024), в якій посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Основним доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції порушено положення статті 111 СК України, відповідно до якої суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. При постановленні ухвали від 29.04.2024 про надання строку на примирення терміном один місяць, а саме до 29.05.2024 судом першої інстанції не враховано, що сім`я сторін на момент звернення до суду з клопотанням від 26.04.2024 хоча фактично й проживає за однією адресою в спільно побудованому будинку по АДРЕСА_1 , відповідач здійснює свою трудову діяльність та виконує посадові обов`язки за кордоном у м. Вроцлав (Польща), вказане свідчить про те, що наданий строк на примирення 1 місяць очевидно є недостатнім для того, щоб подружжя ОСОБА_7 могло мати час для примирення. Відповідач з 3.05.2024 по 23.06.2024 перебував у відрядженні в м. Вроцлав (Польща). Сім`я ОСОБА_8 складається також з двох малолітніх дітей: дочки ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відтак наявність достатнього часу для примирення є нагальною необхідністю задля уникнення травмування психіки дітей, що залишено поза увагою суду першої інстанції та порушує положення статей 56, 111 СК України.

Відповідач повністю утримує сім`ю та помешкання, в якому проживають всі члени його родини, продовжує систематично перераховувати кошти на прохання позивача на її рахунок, на карткові рахунки дітям, оплачує комунальні послуги. Вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі міститься також клопотання про надання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк для примирення на термін 6 (шість) місяців, яке обґрунтовано тим, що сторони проживають за однією адресою, з моменту укладення шлюбних відносин відповідач докладає максимальні зусилля щодо збереження шлюбу з позивачем. Раніше сторони вже досягали примирення при розгляді справи № 127/1274/22 предметом спору в якій були вимоги про розірвання шлюбу. Відповідач утримує як дружину, так і дітей, покриває потреби та витрати позивача та дітей.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_10 заперечили проти апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач та його представник ОСОБА_11 в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про отримання в кабінеті ЕС адвокатом Давидюк І. А. повідомлення про виклик до суду, а також рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 914.

Клопотання адвоката Давидюк І.А. про відкладення розгляду справи, яке було направлене ним на електронну пошту суду до уваги не приймається, оскільки воно було відправлено під час розгляду справи та після прийняття колегією суддів рішення про розгляд справи у відсутність відповідача. Розгляд справи призначено та розпочато 07.08.2024 року о 10.50 год, клопотання направлено об 11.06 год, вручено доповідачу об 11.20 год.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Вирішуючи клопотання про зупинення провадження у справі та надання строку на примирення апеляційний суд зазначає наступне.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (стаття 111 СК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.11.2018 у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком».

Закріплена у статті 111 СК України норма права є диспозитивною, тому суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства, а за обставинами справи існує реальна можливість примирення сторін.

Заходи для примирення подружжя вживаються судом за таких умов: це не суперечить моральним засадам суспільства; існують об`єктивні обставини, які свідчать, що такі заходи можуть бути дієвими, тобто такими, що можуть призвести до примирення сторін; застосовані заходи для примирення подружжя, якщо вони мають наслідком зупинення провадження у справі, не повинні суперечити загальним засадам цивільного судочинства та не порушувати розумність строків розгляду справ (постанова ВС від 8.03.2023 по справі № 127/16963/22-ц).

Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про надання строку на примирення, суд апеляційної інстанції бере до уваги та враховує наступні обставини справи, зокрема те, що :

надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком;

судом першої інстанції надавався у даній справі строк на примирення сторін тривалістю один місяць (ухвала суду від 29.04.2024 /т. 2 а. с. 219/, однак у встановлений судом строк примирення між сторонами не відбулось. Відповідачем не надано суду доказів того, що ним вчинялися дії у встановлений судом строк для примирення з позивачем. Та обставина, що відповідач з 3.05.2024 по 23.06.2024 перебував у відрядженні в м. Вроцлав (Польща) не може бути достатньою підставою для повторного застосування у даній справі інституту примирення подружжя, оскільки заявляючи клопотання про надання строку на примирення заявник мав враховувати характер своєї роботи та наявність можливості вчинити дії для примирення будучи на відстані від дружини;

позицію позивача, яка категорично заперечує проти надання строку на примирення, а також повідомила, що своїми діями відповідач лише погіршує їх відносини: коли відповідач повертається з відрядження вони не розмовляють взагалі, позивачка намагається уникати зустрічей з чоловіком, оскільки сприймає його, як загрозу своєму життю та боїться його, вони не ведуть спільне господарство та не живуть як подружжя. Позивач зазначила, що чоловік вважає, що саме нею мають бути вчинені дії для примирення, оскільки вона подала позов до суду, однак вона не бажає зберігати сім`ю, і миритися з чоловіком не буде у жодному разі. Вважає, що клопотання про надання строку на примирення відповідачем заявлено лише з метою затягнути розгляд справи і як найдовше знущатись над нею, щоб не дати їй можливості влаштувати своє особисте життя. Позивач повідомила, що на час перегляду справи перебуває у відносинах з іншою особою;

існування у відносинах сторін конфліктів та суперечок на побутовому ґрунті, що підтверджено постановами суду у справах про притягнення як і ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. /т. 1 а. с. 83-85, 88-91/;

розумні строки розгляду справи (справа перебувала на розгляді в суді першої інстанції з 26.01.2023);

необґрунтоване надання апеляційним судом строку на примирення суперечить Закону і порушує права особи.

З огляду на зазначені вище обставини, враховуючи категоричну позицію позивачки, яка наполягає на розірванні шлюбу, а також те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про надання строку на примирення сторін.

17.07.2024 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2422,40 грн.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з таких підстав.

У справі встановлено наступні обставини.

31.05.2009 сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 854.

Від сумісного життя сторони мають доньку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачем.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення.

Висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (стаття 111 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з частиною другою статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Встановивши, що сторони сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд першої інстанції зробив правильний висновок про задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам позивача, позиція позивача щодо бажання розірвати шлюб категорична.

Аргумент касаційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено положення статті 111 СК України, відповідно до якої суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, апеляційний суд відхиляє, оскільки судом першої інстанції надавався термін на припинення сторонам в один місяць, однак примирення не відбулось.

Доводи апеляційної скарги про те, що при постановленні ухвали від 29.04.2024 про надання строку на примирення терміном один місяць, а саме до 29.05.2024 судом першої інстанції не враховано, що відповідач з 3.05.2024 по 23.06.2024 перебував у відрядженні в м. Вроцлав (Польща) апеляційний суд не вважає такими, що спростовують правильні висновки суду першої інстанції, оскільки відповідачем не надано суду доказів того, що ним вчинялися дії у встановлений судом строк для примирення з позивачем.

З наявних у справі копій наказів про відрядження відповідача вбачається, що у період з 08.01.2023 року по 23.06.2024 року він значну кількість разів відряджався у службові відрядження за кордон, а тому заявляючи клопотання про примирення, відповідач мав врахувати дану обставину та визначитись з заходами для примирення подружжя виходячи із даної ситуації. Крім того, колегія суддів враховує, що метою заходів спрямованих на примирення подружжя є виправлення ситуації та за наявності дійсного бажання обох з подружжя зберегти сім`ю. Вчинення подружжям дій для примирення не залежать від наявності про це судового рішення. Таким чином, враховуючи, що з моменту подання заяви про перегляд заочного рішення - 25.01.2024 відповідач знав про намір дружини розлучитися (вдруге подано позов), однак не вчиняв щодо примирення з нею та збереження сім`ї будь яких дій, колегія суддів вважає, що визначення судом першої інстанції місячного строку для примирення є достатнім та таким, що не порушує прав відповідача.

Відповідно до частини четвертої статті 56 СК України примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права одного з подружжя на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що сім`я ОСОБА_8 складається також з двох малолітніх дітей: дочки ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відтак наявність достатнього часу для примирення є нагальною необхідністю задля уникнення травмування психіки дітей, що залишено поза увагою суду першої інстанції та порушує положення статей 56, 111 СК України, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки, як пояснила у судовому засіданні позивачка діти знають про намір батьків розлучитися та сприйняли дану новину.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач повністю утримує сім`ю та помешкання, в якому проживають всі члени його родини, продовжує систематично перераховувати кошти на прохання позивача на її рахунок, на карткові рахунки дітям, оплачує комунальні послуги, однак зазначені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє, оскільки інформація, що міститься у наданих доказах не свідчить про те, що сторони є сім`єю, а тому висновків суду не спростовують.

Виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків та обов`язків мешканця будинку не є свідченням того, що між сторонам продовжуються подружні відносини.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність рішення суду не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, понесених позивачем в суді апеляційної інстанції.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18).

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2422,40 грн.

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відповідачем надано суду наступні документи : акт приймання-передачі наданих послуг від 17.07.2024 /т. 3 а. с. 29/; розрахунок часу, витраченого на надання правничої допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги) від 17.07.2024 /т. 3 а. с. 30/. Також у справі наявні копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 10.12.2012 /т. 1 а. с. 151/, копія договору про надання правової допомоги від 8.02.2024 /т. 1 а. с. 152-154/; копія ордера серії № 1115722 від 8.02.2024 /т. 1 а. с. 157/, які підтверджують повноваження ОСОБА_10 на представництво інтересів позивача у Вінницькому апеляційному суді.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги відповідача, відтак наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2422,40 грн.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про надання строку для примирення по справі № 127/2301/23 відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30.05.2024 у даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 8.08.2024.