Пр. № 2/336/721/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про звільнення майна з під арешту,

В С Т А Н О В И В :

10 листопада 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з під арешту.

В позові зазначив, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2013 року, яке набрало законної сили, з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 411 292 грн. 08 коп. На виконання означеного рішення суду виданий виконавчий лист і 15 травня 2014 року Шевченківським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання вказаного рішення, під час здійснення якого постановою державного виконавця від 14.05.2014 року накладений арешт на майно позивача. 10 серпня 2023 року позивач звернувся до відділу державної виконавчої служби з заявою про зняття арешту з майна, але листом від 15.08.2023 року йому було відмовлено в скасуванні заходу забезпечення виконавчого провадження з посиланням на те, що архів виконавчих проваджень та номенклатурних справ до 2019 року включно знищений, оскільки у відповідності до «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки. Окрім того, виконавче провадження за рішенням суду про стягнення з позивача на користь фінансової установи заборгованості за кредитним договором в провадженні відділу виконавчої служби не перебуває, а виконавчі листи повернуті стягувачу.

Хоча підстави для забезпечення виконавчого провадження і відпали, Центральний відділ державної виконавчої служби відмовив заявнику в скасуванні арештів з посиланням на частину 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Так як наявність арешту на належне йому майно у відсутність виконавчого провадження порушує його права власника, просить звільнити з під арешту та скасувати обтяження щодо його майна, які застосовані на підставі постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 14.05.2014 року під час здійснення виконавчого провадження ВП № 43288094.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2023 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

30 листопада 2023 року до суду надійшов відзив Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому відповідач зазначив таке.

Відділ державної виконавчої служби, на думку автора, не є належним відповідачем в справі, оскільки виконавче провадження було відкрито у зв`язку із стягненням з позивача на користь фінансової установи грошових коштів за договором кредитування, саме тому товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» належало б залучити до участі в справі в якості відповідача. У разі ж звернення боржника з вимогами саме до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) означені вимоги треба було висувати в порядку розділу VII ЦПК України, який внормовує судовий контроль за виконанням судових рішень, та подавати скаргу на дії (бездіяльність) службових осіб органу державної виконавчої служби. Разом з тим арешт майна боржника як засіб забезпечення виконавчого провадження може бути скасованим лише в разі повного виконання рішення суду, проте доказів цього позивачем не надано. Повернення ж виконавчого листа стягувачу не встановлює для державного виконавця обов`язку скасувати арешт майна, що застосований під час здійснення виконавчого провадження.

У зв`язку з викладеним представник відповідача просить про заміну відповідача в справі, а також про закриття провадження в справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Ухвалою суду від 06.03.2024 року на підставі клопотання представника позивача первісного відповідача замінено належним - товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Від наступного відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - 9 травня 2024 року надійшло клопотання про закриття провадження в справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки позивач має статус боржника у виконавчому провадженні, яке не завершено у зв`язку з виконанням ним своїх зобовьязань, тому його вимоги повинні розглядатися за правилами розділу VII ЦПК України, який регулює розгляд судом скарг на рішення, дії (бездіяльність) виконавців під час здійснення виконавчого провадження.

В судове засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце вирішення заяви, не з`явилися.

Представник позивача надав письмове звернення, яке містить прохання про задоволення заяви та розгляд справи без його участі.

За вказаних обставин суд у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України вирішує справу у відсутність її учасників.

Оцінивши доводи позову, заяв по суті учасників справи, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про необхідність закриття провадження у справі, виходячи з таких міркувань.

Звернення ОСОБА_1 подано в порядку позовного провадження.

Разом з тим його не належить розглядати за правилами позовного провадження, виходячи з такого.

Судом встановлено, що в провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції перебували такі виконавчі провадження, боржником за якими є позивач.

Виконавче провадження № 47303434 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В,А. про звернення стягнення на автомайстерню літ. А-3 площею 674,7 м2 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Куйбишева, 456, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , для задоволення вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в сумі 861814 грн. 74 коп., відкрите 21 квітня 2015 року, за яким виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 8 частини 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» через недостатність коштів для задоволення вимог від проведеної реалізації (1).

Виконавче провадження № 43288094 з примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» боргу в сумі 411292 грн. 08 коп., відкрите 15 травня 2014 року з одночасним накладенням арешту на майно боржника, виконавчий документ за яким 18 листопада 2015 року повернуто стягувачу на підставі пункту 4 частини 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» через недостатність коштів для задоволення вимог від проведеної реалізації (2).

Арешт майна боржника є заходом забезпечення виконавчого провадження.

В силу ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Як зазначено судом, постанову про арешт майна боржника державний виконавець виніс 14 травня 2014 року.

Право сторін виконавчого провадження, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення порушено їхні права чи свободи, звернутися до суду із скаргою встановлено розділом VII ЦПК України, який регулює судовий контроль за виконанням судових рішень.

З наведеного випливає, що порушення права сторони виконавчого провадження діями або бездіяльністю виконавця є підставою для звернення до суду саме в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

Як випливає із змісту частини 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом роз`яснень в пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Як випливає з роз`яснення в пункті 5 означеної постанови, у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У зв`язку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

З наведеного слідує, що для отримання судового захисту з питань скасування арешту майна існують різні способи: для сторони (боржника) у виконавчому провадженні звернення до суду із скаргою на дії виконавця в порядку розділу VII ЦПК України; для інших осіб (власника майна, особи, що володіє майном, яке належить боржникові) подання позову про звільнення майна з під арешту.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові у справі № 725/3352/23 від 06 травня 2024 року висловився щодо пред`явлення позову про зняття арешту з майна.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження" (абзац 1 пункту 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року N 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна").

Таким чином, ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, задля захисту свого права мав застосувати інше знаряддя захисту, а саме: подати скаргу в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

Між тим він звернувся до суду з позовом за правилами позовного провадження.

У відповідності до пункту 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у разі пред`явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК.

Статтею 255 ЦПК України внормовано підстави для закриття провадження в справі: суд своєю ухвалою закриває провадження в справі, якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на наведені положення цивільного процесуального законодавства та висновки Верховного Суду, а також Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ провадження в цій справі, що відкрито на підставі позовної заяви в порядку спрощеного позовного провадження, підлягає закриттю.

Наслідки закриття провадження в цивільній справі врегульовані статтею 256 ЦПК України, за змістом якої якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

У зв`язку з викладеним суд, закриваючи провадження в справі з означеної підстави, вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 його право на звернення до суду із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в порядку розділу VII ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 20, 255, 256, 260, 261, 352, 354, 447 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», 04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21, , про звільнення майна з під арешту закрити як такій, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Розяснити позивачу право на звернення до суду зі скаргою на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця відповідно до правил розділу VII ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 9 серпня 2024 року.

Суддя О.В. Щаслива