ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6559/24 Справа № 203/7344/23 Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С.В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача - Никифоряка Л.П.,

суддів - Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання - Драгомерецької А.О.,

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2024року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023року ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме щодо смерті свого батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 під час ведення бойових дій в районі тимчасово окупованого селища Іллінка Чаплинського району Хрсонської області.

Заява обґрунтовувалась тим, що згідно медичних документів ОСОБА_2 помер на тимчасово окупованій території за адресою: АДРЕСА_1 , причина смерті: велика втрата крові, кровотеча з варикозно розширених вен стравоходу, цироз печінки. На підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 серпня 2023року відділом ДРАЦС було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 від 23 серпня 2023року. Однак, заявник вважає, що його батько ОСОБА_3 помер саме під час ведення бойових дій в районі тимчасово окупованого селища Іллінка Чаплинського району Хрсонської області.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2024року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виклав вимогу про скасування рішення та ухвалення нового про задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що заявником надано суду належні та допустимі докази того, що його батько ОСОБА_3 помер саме під час ведення бойових дій в районі тимчасово окупованого селища Іллінка Чаплинського району Хрсонської області, що зокрема підтверджується показами свідка ОСОБА_4 .

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення та отримання документів в електронному суді.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19 серпня 2003року, актовий запис № 70 (а.с.10).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03 серпня 2023року у справі № 758/8381/23 встановлено факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Іллінка Чаплинського району Херсонської області, зареєстрованого на час смерті за адресою: АДРЕСА_1 , дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті - Україна, Херсонська область, Чаплинський район, с. Іллінка, вул. Батутіна; причина смерті - велика втрата крові, кровотеча з варикозно розширених вен стравоходу, цирозу печінки К74.6.

На підставі вказаного рішення 23 серпня 2023року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , відповідно до якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Іллінка Чаплинського району Херсонської області, про що зроблено відповідний актовий запис про смерть № 697 (а.с.16).

Згідно копії довідки про смерть № С-03990 від 07 липня 2023року, виданої відділом ДРАЦС - « Симферопольский районный отдел ЗАГС № 2 Департамента ЗАГС Министерства юстиции Республики Крым », ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті - велика втрата крові, кровотеча з варикозно розширених вен стравоходу, цирозу печінки К74.6 (а.с.15).

Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть № 291 нк (остаточне) від 18 жовтня 2022року, виданого КЦ «БМСЕ» ХОР, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання померлого вказано за адресою: АДРЕСА_1 , місце смерті вказано за адресою: АДРЕСА_1 , причина смерті - велика втрата крові, кровотеча з варикозно розширених вен стравоходу, цирозу печінки К74.6 (а.с.13-14).

Опитаний представником заявника свідок ОСОБА_4 зазначила, що вона була свідком загибелі ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , який загинув на тимчасово окупованій території України, а саме: Херсонська область Чаплинський район, с. Іллінка. Також, повідомила, що була свідком того, як ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 від поранення черевної порожнини та втрати крові, внаслідок поранення отриманого під час артилерійського обстрілу (а.с.54-55).

Згідно відповідей установ, які проводять судово-медичні експертизи, які надано на адвокатські запити представника заявника, встановлено, що отримати інформацію на питання чи могла ударна (вибухова) хвиля від влучання ворожого снаряду у БТР, його подальшого загорання та від вибуху БТР, стати причиною збільшення тиску вен, що спричинило розрив та гостру кровотечу, кровотечу з варикозно розширених вен стравоходу, та чи може внаслідок цього настати смерть особи, яка знаходилась неподалік такого БТР в зоні дії ударної хвилі, можливо лише шляхом проведення судово-медичної експертизи (а.с.86,89,92,95,98).

Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 помер саме під час ведення бойових дій, а факт його смерті на тимчасово окупованій території України вже встановлено рішенням суду та на його підставі видано свідоцтво про смерть останнього. Суд не взяв до уваги покази свідка стосовно того, що ОСОБА_2 загинув внаслідок поранення, отриманого під час артилерійського обстрілу, оскільки це є припущення свідка, бо свідок не є лікарем та не має відповідної освіти для того, щоб робити такі висновки.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

Пунктом 8 частини статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

У заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт (частини перша-друга статті 318 ЦПК України).

Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021року у справі № 591/1461/19.

Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті.

У постановах від 26 квітня 2023року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.

Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023року справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23).

Проте, заявником не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_2 помер саме під час ведення бойових дій.

Доказування у цій справі не може підтверджуватися тільки самими показами свідка ОСОБА_4 , яка стверджувала, що ОСОБА_2 загинув внаслідок поранення, отриманого під час артилерійського обстрілу.

За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом частин першої, п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті його батька ОСОБА_2 під час ведення бойових дій, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим доказам, дійшов достатньо обґрунтованого висновку про те, що заявником не наведено достатньо аргументів та не надано достатньо доказів, які з урахуванням положень статті 317 ЦПК України дають підстави для встановлення факту смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 під час ведення бойових дій в районі тимчасово окупованого селища Іллінка Чаплинського району Хрсонської області.

А тому доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2024року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 серпня 2024року.

Судді: