Справа № 496/1681/23
Провадження № 2/496/1032/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Дягилева В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Євроінс Україна», про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування,

УСТАНОВИВ:

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Каразейська Є.Д. звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь позивачки шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 54000 грн, три проценти річних в сумі 177 грн 53 коп. та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 2958 грн 91 коп.

Свої вимоги мотивує тим, що 09.07.2021 року о 14 год 00 хв. на перехресті автодороги Одеса-Рені вул. Соборна та Б. Хмельницького в с. Великий Дальник Одеського району Одеської області відбувся наїзд автопотяга у складі сідлового тягача «MAN TGX 26/440», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричепа «KRONE SDP», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 на пішохода ОСОБА_1 . В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачка отримала тяжкі тілесні ушкодження. Станом на момент скоєння ДТП вищевказані автопотяг у складі сідлового тягача та напівпричеп були застраховані в ПрАТ «СК «Євроінс Україна». 25.01.2023 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» за заявою позивачки відшкодувало їй завдані збитки на загальну суму 56700 грн, посилаючись на п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», однак жодних офіційних документів щодо розрахунку суми відшкодування не надало. Позивачка вважає, що розмір відшкодованої шкоди є не співрозмірним з завданою шкодою, а саме менший, ніж розмір визначений законодавцем, та незаконним.

08.05.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому просить в задоволені позовних вимог відмовити повністю. Відзив обґрунтовує тим, що 25.11.2020 року між ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та ОСОБА_3 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу № 201982070, відповідно до якого забезпечено транспортний засіб «MAN TGX», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

09.07.2021 року на перехресті автодороги Одеса-Рені та вул. Соборна та Б. Хмельницького в с. Великий Дальник, Одеського району, Одеської області відбувся наїзд автопотяга у складі сідлового тягача «MAN TGX», реєстраційний номер. НОМЕР_1 та напівпричепа «KRONE», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_4 та пішохода ОСОБА_1 , яка отримала тілесні ушкодження.

08.11.2022 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було отримано повідомлення про ДТП, заяву про страхове відшкодування позивача.

Як вбачається зі наданих разом із позовом доказів, позивач зазнала шкоди, пов`язаною зі стійкою втратою працездатністю, у зв?язку із чим їй було встановлено ІІ групу інвалідності.

Відтак, позивач є особою, яка має право на отримання страхового відшкодування, пов`язаного зі шкодою, завданої здоров`ю потерпілої особи, а також на отримання моральної шкоди, яку вона зазнала у зв`язку із каліцтвом.

Постановою про закриття кримінального провадження СУ ГУ НП в Одеській області від 28.12.2021 року було встановлено, що позивач здійснювала перехід проїзної частини перед вантажним автопоїздом поза межами пішохідного переходу.

Під час досудового розслідування кримінального провадження, в ході проведення всіх можливих та необхідних слідчий дій, даних (доказів), які б вказували на вину ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не здобуто, в його діях відсутні порушення Правил дорожнього руху України, які б знаходились в причинному зв`язку з ДТП, що трапилась.

З огляду на пересування проїзною частиною дороги у невстановленому місці позивачем, така поведінка потерпілого є не простою, а саме грубою необережністю, що призвела до тяжких наслідків у вигляді каліцтва. Водій ОСОБА_2 , при всій обачності не міг запобігти наїзду на позивача, бездіяльність якої призвела до тяжких наслідків.

25.01.2022 року відповідачем було затверджено страховий акт про здійснення страхового відшкодування на користь позивача у розмірі 56700 грн.

Цього ж дня зазначена сума страхового відшкодування була перерахована за банківськими реквізитами, зазначеними у заяві про страхове відшкодування.

Щодо відсутності прострочення зобов`язань з боку відповідача, то заяву позивача про страхове відшкодування було отримано відповідачем 08.11.2021 року, у зв`язку із чим останнім днем, коли відповідач був зобов`язаний прийняти рішення про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування, є 09.02.2023 року.

Рішення відповідача про здійснення страхового відшкодування на користь позивача у розмірі 56700 грн. було прийнято 25.01.2022 року, тобто в межах встановленого Законом 90-денного строку для прийняття страховиком одного із рішень, починаючи з дня отримання заяви про страхове відшкодування, а тому прострочення зобов`язання відповідачем допущено не було.

Представник позивачки в судове засідання не з`явився, проте подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у відсутність сторони позивача.

Представник відповідача до судового засідання з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суду не повідомив, направив на адресу суду відзив на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено та сторонами не оспорюється, що 09.07.2021 року о 14 год 00 хв. на перехресті автодороги Одеса-Рені вул. Соборна та Б. Хмельницького в с. Великий Дальник Одеського району Одеської області відбувся наїзд автопотяга у складі сідлового тягача «MAN TGX 26/440», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричепа «KRONE SDP», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 на пішохода ОСОБА_1 . В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачка отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Станом на момент скоєння ДТП вищевказаний сідловий тягач «MAN TGX 26/440», реєстраційний номер НОМЕР_1 був застрахований в ПрАТ «СК «Євроінс Україна».

13.07.2021 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було отримано повідомлення №39570 про настання події, яка в подальшому може бути визнана страховим випадком від страхувальника.

Постановою СУ ГУНП в Одеській області від 28.12.2021 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР №000554 від 09.07.201 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України закрито у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

Відповідно до довідки та акту огляду медико-соціальною комісією серії 12ААГ №233504 ОСОБА_1 є інвалідом другої групи.

02.11.2022 року представником позивачки на адресу ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було подано пакет документів, в тому числі і заява про страхове відшкодування завданої шкоди, про що зареєстрована справа за №39570/1/2022.

25.01.2023 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» за заявою позивачки відшкодувало їй завдані збитки на загальну суму 56700 грн. та надано розрахунок №0 від 12.12.2022 року.

Так, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 2.1 статті 2 Закону №1961-IV визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до статті 6 Закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно із пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинні на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом пункту 23.1 статті 23 Закону №1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим.

Пунктом 26.1 ст. 26 Закону №1961-ІV визначено, що мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить, зокрема, у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 грн., з 1 грудня - 6500 грн.

Таким чином, у разі встановлення ІІ групи інвалідності станом на липень 2021 рік мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов?язану із стійкою втратою працездатності потерпілій внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 108000 грн. (6000х18=108000)

ПрАТ «СК «Євроінс Україна» відшкодувала збитки в розмірі 50 % від загальної суми в розмірі 108000 грн., посилаючись на п. 36.3 ст. 36 Закону №1961-ІV.

Щодо застосування відповідачем положень п. 36.3 ст. 36 Закону №1961-ІV суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч. 1 ст. 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

В ч. 1 ст. 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Як вбачається з даних норм ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування витрат на придбання ліків та відшкодування втрати працездатності.

Системний аналіз положень ст. ст. 1193, 1195, 1167 ЦК України дає підстави для висновку, що вина потерпілого не враховується при відшкодуванні шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, в тому числі і при здійсненні страхових виплат передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже до спірних правовідносин не підлягають до застосування положення п. 36.3 ст. 36 Закону №1961-ІV, якими передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, оскільки шкода, пов`язана зі смертю потерпілого чи ушкодженням здоров`я, відшкодовується в незалежності від його вини.

Положення п. 36.3 ст. 36 Закону №1961-ІV стосуються випадку, передбаченого у ч. 2 ст. 1188 ЦК України, в якій зазначено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Судом встановлено, що шкода здоров`ю та каліцтвом потерпілій ОСОБА_1 настала в результаті наїзду на неї одного автомобіля, який у даній ситуації що склалась не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода.

З огляду на наведене, суд вважає, що відповідач не в повній мірі відшкодував збитки в розмірі 50 % від загальної суми в розмірі 108000 грн., посилаючись на п. 36.3 ст. 36 Закону №1961-ІV.

Так, згідно з ч. 1, 2 та 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.03.2018 року у справі №204/3783/16-ц.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною 2 статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені в постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц, від 03 червня 2020 року у справі №345/3335/17, від 07 жовтня 2020 року у справі №742/637/19.

Водночас, представником відповідача не доведено, що ДТП сталася внаслідок умислу потерпілої ОСОБА_1 або непереборної сили.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом №1961-IV порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

За таких обставин, дослідивши матеріали справи та давши оцінку поданим сторонами доказам, враховуючи наведені вище норми матеріального права, суд дійшов висновку про те, що страховик не в повній мірі відшкодував збитки в розмірі 50 % від загальної суми відшкодування, посилаючись на п. 36.3 ст. 36 Закону №1961-ІV.

Таким чином, з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає стягненню страхове відшкодування у повному обсязі у розмірі 54000 грн. шкода пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки страховик безпідставно не виплатив повне страхове відшкодування, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з нього на користь позивача пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла протягом періоду, за який нараховується пеня, трьох відсотків річних, в межах заявлених ними позовних вимог.

Розрахунок пені на суму невиплаченого позивачці ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 54000 грн за період з 25.01.2023 року по 05.03.2023 року слід провести наступним чином.

25.01.2023 26.01.2023 = 54000 х 50% : 100% х 2 : 365 = 147 грн. 95 к.

27.01.2023 05.03.2023 = 54000 х 50% : 100% х 38 : 365 = 2810 грн. 96 к

Розрахунок трьох відсотків річних на суму невиплаченого позивачці ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 54000 грн. за період з 27.01.2023 року по 05.03.2023 року слід провести наступним чином.

25.01.2023 05.03.2023 = 54000 грн. х 3% : 100% х 40 : 365 = 177 грн 53 к.

Таким чином, з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає стягненню три відсотка річних в сумі 177 грн 53 коп. та пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 2958 грн 91 к.

Ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки та акту огляду медико-соціальною комісією серії 12ААГ №233504 ОСОБА_1 є інвалідом другої групи.

Оскільки, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 к.

Керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 625, 1187, 1188, 1193, 1195 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Євроінс Україна», про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути зприватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Євроінс Україна» (, яке розташоване за адресою: вул. Велика Васильківська, буд. 102, м. Київ) на користь позивачки ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий 14 вересня 2000 року Біляївським РВ УМВС України в Одеській області, ІПН: НОМЕР_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 )шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 54000 грн, три проценти річних в сумі 177 грн 53 к. та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 2958 грн 91 к.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Євроінс Україна» (, яке розташоване за адресою: вул. Велика Васильківська, буд. 102, м. Київ) на користьдержави судовий збір у розмірі 1211 грн 20 к.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.

Повний текст рішення складено 01.04.2024 року.

Суддя Л.О. Пендюра