Справа № 158/1964/24
Провадження № 2/0158/548/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 серпня 2024 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді - Костюкевича О.К.
секретаря - Хмілевської І.О.
за участі представника позивача - ОСОБА_1
представника третьої особи - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Олицька селищна рада, про встановлення факту утримання неповнолітньої дитини, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_1 звернувся до Ківерцівського районного суду Волинської області з позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Олицька селищна рада, про встановлення факту утримання неповнолітньої дитини.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29.03.2023 рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області по справі шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано. За час перебування в шлюбі народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 з сім`єю не проживає, стосунки з сином підтримує несистематично, коштів на утримання сина не надає, не цікавиться його життям та місце свого фактичного проживання не повідомляє.
ОСОБА_3 та його малолітній син ОСОБА_6 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 .
Мати - ОСОБА_4 не зареєстрована та не проживає з сином ОСОБА_6 , а перебуває в Німеччині тривалий час, не надсилає коштів на утримання малолітнього сина, не приймає жодної участі у вихованні дитини.
Встановлення даного факту необхідне ОСОБА_3 для отримання статусу одинокого батька, що породжує низку соціальних пільг, зокрема отримання соціальної допомоги, отримання соціальних гарантій встановлених статтями 56, 176, 177, частинами третьою - восьмою статті 179, статтями 181, 182, 182-1, 184, 185, 186 Кодексу законів про працю України, які поширюються також на батьків, які виховують дітей без матері. Також, для можливості застосування податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом "д" підпункту 169.1.3 пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу України, одинокою матір`ю (батьком) вважаються особи, які на момент застосування роботодавцем зазначеної пільги, маючи дитину (дітей) віком до 18 років, не перебувають у шлюбі, зареєстрованому згідно із законом (пункт 5 Порядку подання документів для застосування податкової соціальної пільги). Відповідно до п. «а» підпункту 169.1.3 ст. 169 Податкового кодексу України податкова соціальна пільга одинокій матері надається у розмірі, що дорівнює 150% суми звичайної податкової соціальної пільги у розрахунку на кожну дитину віком до 18 років. Згідно з такою нормою граничний розмір доходу, що надає право на отримання податкової соціальної пільги (далі - ПСП) одному з батьків у випадку та в розмірі, передбачених пп. 169.1.2 ПКУ та пп.пп. «а» і «б» пп. 169.1.3 Ку, визначають як добуток граничного розміру доходу для застосування ПСП і відповідної кількості дітей. Згідно з положеннями українського законодавства, одинокий батько має такі ж права та пільги як і одинока мати.
30.05.2024 року №209 відділом "Центр надання адміністративних послуг" Олицької селищної ради відмовлено ОСОБА_3 у призначенні соціальної допомоги у зв`язку з вихованням та утриманням неповнолітньої дитини через відсутність даної допомоги в переліку послуг ЦНАП та через відсутність статусу одинокого батька. Допомогу не призначено.
В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. На запитання суду про те, яким чином відповідач порушує права позивача, представник позивача відповіла, що зазначене рішення необхідне саме таке, про яке заявлена позовна заява. Вказала, що не звертається до відділу "Центр надання адміністративних послуг" Олицької селищної ради, оскільки саме ним було відмовлено у призначенні соціальної допомоги, так як не вважають це за потрібне. Просить розглянути та вирішити дану позовну заяву.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, згідно поданої заяви просить проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник третьої особи - ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечувала проти заявлених вимог та покладається на розсуд суду.
Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до такого висновку.
Судом встановлено, що 29.03.2023 рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано (а.с.11-12). За час перебування в шлюбі у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).
ОСОБА_3 та його малолітній син ОСОБА_6 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом №154 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 08.05.2024 (а.с.14).
ОСОБА_4 перебуває в Німеччині, що підтверджується посвідкою на проживання № НОМЕР_1 від 04.03.2024. Також, згідно страхувального полісу життя та здоров`я №103411401, який виданий ОСОБА_4 від 04.03.2024 підтверджується, що вона перебуває в Німеччині (а.с. 15).
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 18.02.2024 комісія зазначила: Після проведеного обстеження умов проживання дитини можна зробити висновок, що умови проживання відповідають всім необхідним вимогам та стандартам безпеки, комфорту та благополуччя для дитини. Не виявлено ніяких проблем або недоліків, які б могли негативно вплинути на її здоров`я та розвиток (а.с.16-17).
Відповідно до рішення №62 від 28.09.2023 Виконавчого комітету Олицької селищної ради Волинської області, місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено разом із батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с18).
Також, згідно довідки №02 від 15.02.2024 встановлено, що ОСОБА_5 влаштований в Олицький заклад дошкільної освіти ясла-садок «Сонечко». ОСОБА_3 щоденно приводить та забирає сина з дитячого закладу, дитина завжди охайна та чиста. Також, ОСОБА_3 приймає активну участь у житті закладу і групи, відвідує батьківські збори, свята та розваги, цікавиться навчанням та поведінкою свого сина, виконує рекомендації вихователя, дитина забезпечена всім необхідним для навчання та розвитку в закладі дошкільної освіти. ОСОБА_7 участі у вихованні не приймає (а.с.19).
Відповідно довідки №514 від 07.05.2024 зазначено, що ОСОБА_3 має заключену декларацію з сімейним лікарем стосовно свого сина ОСОБА_5 в закладі "Олицька амбулаторія загальної практики-сімейної медицини", Комунальний заклад "Ківерцівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги". ОСОБА_3 дійсно самостійно дбає про регулярні медичні огляди і відвідування спеціалістів за необхідності, забезпечуючи повноцінний медичний догляд та профілактичні заходи для свого сина (а.с.20).
Крім цього, ОСОБА_3 періодично порушує (не дотримується) робочого графіку на підприємстві ФОП ОСОБА_8 , що підтверджується довідкою №08/05 від 08.05.2024 (а.с.21).
30.05.2024 №209 відділом "Центр надання адміністративних послуг" Олицької селищної ради відмовлено ОСОБА_3 у призначенні соціальної допомоги у зв`язку з вихованням та утриманням неповнолітньої дитини через відсутність даної допомоги в переліку послуг ЦНАП та через відсутність статусу одинокого батька. Допомогу не призначено (а.с.23).
Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд зазначає наступне.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно до положень частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
При цьому, у відповідності до положень ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 4 ст. 157 СК України).
Отже, сімейним кодексом України чітко передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Одним із способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину є стягнення аліментів за домовленістю сторін або за рішенням суду.
Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Зокрема, мати або батько має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.
Факт відсутності участі батька або матері у вихованні дитини може бути підтверджений судом виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.
Як установлено, ОСОБА_3 та його малолітній син ОСОБА_6 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 з сім`єю не проживає, стосунки з сином підтримує несистематично.
Разом з тим, позивач не надав суду доказів, що матір дитини оспорює факт утримання та виховання малолітнього сина ОСОБА_5 . Так само позивач не надав доказів того, що відповідач ухиляється від утримання дитини, а також доказів, що він вживав заходів для зобов`язання матері надавати матеріальну допомогу на утримання сина.
Відповідно до ст. 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
В судовому засіданні представник позивача не довела факту порушення, невизнання або оспорювання будь-яких прав позивача зі сторони відповідача. Водночас, було встановлено, що права позивача порушувалися відділом "Центр надання адміністративних послуг" Олицької селищної ради, однак в судовому засіданні не було заявлено клопотання про залучення в якості відповідача вищезазначеної юридичної особи, в силу вимог ст. 51 ЦПК України, суд позбавлений це зробити з власної ініціативи.
Відповідно до п.4 ч. 1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду.
На думку суду, беззаперечне визнання матір`ю факту свого ухилення від виховання сина за наведених вище доказів, залишення території України, проживання сина з колишнім чоловіком, не є притаманним для цієї категорії спорів.
Крім цього, формулювання вимог таким чином, аби вони співпадали з підставою звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, вказує на штучне створення обставин на шкоду щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та суперечить обов`язку який передбачено ст. 65 Конституції України.
Аналогічного висновку ВС дійшов у справі №495/2284/23, Постанова від 13 березня 2024 року.
Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Олицька селищна рада, про встановлення факту утримання неповнолітньої дитини слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 76-89, 247, 264, 293, 294, 315, 316, 318 ЦПК України, суд,
у х в а л и в:
В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Олицька селищна рада, про встановлення факту утримання неповнолітньої дитини - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа: Олицька селищна рада, смт. Олика, вул. Замкова, 17, Луцького району Волинської області,

Суддя Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич

Повний текст судового рішення складений 07.08.2024