СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3038/24

пр. № 2/759/2258/24

03 червня 2024 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Єросова І.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» (03117, м.Київ, просп.Берестейський, 65) про стягнення суми страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

09.02.2024 р. адвокат Дубіна П.О., який представляє інтереси позивача, через систему «Електронний суд» звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 11 759,98 грн. страхового відшкодування, пеню за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 1 148,15 грн., а також понесені судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги, вказує на укладенням між ним та ПАТ «СГ «ТАС» 04.06.2023 електронного договору міжнародного обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена карта» UA/078/90880197, по відношенню до транспортного засобу марки Hyundai IX35 з державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , строком дії до 03.06.2024 року. 07.10.2023 р. на вул. Целлерштрассе, в м. Мангайм, біля будинку 56 відбулась ДТП за участю автомобіля Hyundai IX35 з державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Renault Logan, державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Експертна оцінка не проводилась. Відповідно до повідомлення з боку представника ПАТ «Страхова Група «ТАС» сума збитків, що підлягає страховому відшкодуванню склала 11 759 гривень 98 коп. 19.10.2023 р. позивачем отримано лист АТ «СГ «ТАС» за підписом, в якому було повідомлено, що у зв`язку з тим, що оскільки він не є власником автомобіля Hyundai IX35 з державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , то не є потерпілим, та його законним представником, у зв`язку із чим не можливо виконати страхове зобов`язання.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.02.2024 р. позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 березня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

23.04.2024 р. на адресу суду надійшов відзив у якому відповідач заперечує проти позовних вимог. Як на підставу заперечень вказує, що страхове відшкодування виплачується власнику майна, а не водію. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобілю «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_3 належить ОСОБА_3 , а тому саме він має право на отримання страхового відшкодування, позивач не є потерпілим, оскільки не його майно пошкоджено під час ДТП та позивачем не надано передбачений законодавством документ, що посвідчує право на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину).

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку про задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що згідно повідомлення про обставини дорожньо-транспортної пригоди від 07.10.2023 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 07.10.2023 о 13 год. складено «Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду», в якому були зазначені Транспортний засіб «А» - під керуванням ОСОБА_2 , та Транспортний засіб «Б» під керуванням ОСОБА_1 , та зазначено схему події, де учасники ДТП засвідчили обставини підписами, відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та повідомили ПАТ «СГ «ТАС» про сталу дорожньо-транспортну пригоду.

Цивільно правова відповідальність водія ОСОБА_1 застрахована згідно договору міжнародного обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 04.06.2023 р. на умовах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена карта» UA/078/90880197, по відношенню до транспортного засобу марки Hyundai IX35 з державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , строком дії до 03.06.2024 р.

17.10.2023 р. ОСОБА_1 направлено АТ «СГ «ТАС» заяву про страхове відшкодування шкоди заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_3 під час ДТП 07.10.2023 р. на вул. Целлерштрассе, в м. Мангайм, буд. 56 з вини ОСОБА_2 водія транспортного засобу Renault Logan, державний номер НОМЕР_2 , договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинногог на дату ДТП №UA/078/91187428. Позивач погодився, що розмір страхового відшкодування складає 11759,98 грн.

19.10.2023 р. АТ «СГ «ТАС» направило позивачу лист, в якому повідомлено, що у зв`язку з тим, що оскільки позивач є власником автомобіля Hyundai IX35 з державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , то не є потерпілим, та його законним представником, відтак не можливо виконати страхове зобов`язання.

Таким чином страхова компанія відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування мотивуючи тим, що він не є власником транспортного засобу, тимчасовий талон не дає права на отримання страхового відшкодування.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.

Стаття 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової

відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає, що у разі

настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у

страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ч.1 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах

покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну

третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі

№755/18006/15-ц зроблено висновок, що «відшкодування шкоди особою,

відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове

страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних

засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування

(зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує

ліміт відповідальності страховика.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Відповідно до пункту 37.1. статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних

засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної

виплати) є:

37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником),

водієм транспортного засобу умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання

відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до

неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди,

причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;

37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Факт настання страхового випадку сторонами не спростовується.

Відповідачем не надано будь яких заперечень стосовно дорожньо-транспортної

пригоди.

Страхова компанія «Страхова група ТАС» заперечує щодо виплати страхового відшкодування, мотивуючи тим, що позивач - ОСОБА_1 не є належним володільцем транспортного засобу Hyundai IX35 державний номер НОМЕР_1 .

Суд вважає подібні твердження страховика необґрунтованими, а також такими, що суперечать вимогам Закону.

Згідно п.13 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 у справі №200/21325/15-ц (провадження № 61-37571св18) зроблено висновок про те, що «спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2,2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306». Встановивши, що потерпілий управляв транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, слідує висновок, що він правомірно володів цим майном, а тому має право на відшкодування завданої шкоди.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Таким чином, заважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 станом на дату ДТП правомірно володів автомобілем Hyundai IX35 д.н.з. НОМЕР_1 , мав укладений ним особисто з відповідачем договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, беручи до уваги позицію Верховного Суду від 07 листопада 2018 у справі №200/21325/15-ц, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 11759,98 грн. страхового відшкодування.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Наданий позивачем розрахунок пені проведено відповідно до вимог чинного законодавства та відповідачем не спростовується. Відтак з відповідача слід стягнути пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 1148,15 грн.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі N 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

У підтвердження понесених витрат позивачем надано ордер про надання правничої допомоги, квитанція про оплату послуг відповідно до договору про надання правничої допомоги від 04.04.2024 р., акт прийому-передачі наданих послуг від 07.02.2024 р.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд бере до уваги, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, якщо неспівмірність таких витрат буде доведена стороною, яка заявила таке клопотання (ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу. Вважає такі витрати обґрунтованими., справедливим та неминучими.

Аналізуючи досліджені докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить висновку про задоволення позову.

Керуючись Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. ст. 15, 16, 22 ЦК України, ст. 22 Закону України "Про страхування", ст.ст.6-13,18,19,71-79,89,141,259,263-265,268,273,274,279,354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» (03117, м.Київ, просп.Берестейський, 65) про стягнення суми страхового відшкодування, задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» (; адреса: 03062, м. Київ, пр-т.Берестейський, 65) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ) страхове відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП у розмірі 11759,98 грн., а також пеню у розмірі 1148,15 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» (; адреса: 03062, м. Київ, пр-т.Берестейський, 65) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю. Єросова