РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2024 року

м. Рівне

Справа № 570/3813/22

Провадження № 22-ц/4815/653/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструка С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання - Андрошулік І. А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів -

приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу

Омельяненко Ірина Валеріївна,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів -

державний реєстратор Костянтинівської сільської ради Сарненського району

Рівненської області Плахотнюк Сергій Юрійович

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на додаткове рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2024 року у складі судді Кушнір Н. В., постановлене в м. Рівне, повний текст додаткового рішення складено 09 квітня 2024 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Омельяненко Ірина Валеріївна, державний реєстратор Костянтинівської сільської ради Сарненського району Рівненської області Плахотнюк Сергій Юрійович, про визнання недійсним договорів, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Додатковим рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Дикого Юрія Олеговича про розподіл судових витрат задоволено частково. Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судові витрати в сумі 98 746 грн. 20 коп..

Додаткове рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ст.137 ЦПК України, яка передбачає розподілу між сторонами за результатами розгляду справи витрат на правничу допомогу адвоката разом з іншими судовими витратами та обґрунтоване підтвердженими належним и доказами фактами представництва інтересів позивачки в суді першої інстанції адвокатом Диким Юрієм Олеговичем, котрим, у свою чергу, подано розрахунок витрат за надані ним послуги професійної правничої допомоги.

Не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 оскаржили його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 вважає додаткове рішення суду першої інстанції незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ухвалюючи додаткове рішення, суд не врахував, що стягнуті з відповідачів судові витрати в сумі 98 746 грн. 20 коп. не відповідають критеріям розумності їх розміру та справедливості. Зауважує, що судом не було взято до уваги її матеріальне становище та фінансовий стан, зокрема того, що на її утриманні перебувають п`ятеро малолітніх дітей, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, копії яких наявні у матеріалах справи, а також Витягом № 215/11-06/24 від 01.04.2024 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що при ухваленні додаткового судового рішення фінансовий стан сторін по справі взагалі не досліджувався. Вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката, стягнутий з відповідачів на користь позивачки не відповідає положенням ч. 4 ст. 137 ЦПК України, оскільки неспівмірний із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Додає, що представником позивача не було доведено, що ряд витрат на правничу допомогу були дійсними, необхідними та неминучими, а їх розмір є обґрунтованим. Зокрема, йдеться про такі види правової допомоги, нібито надані позивачці її представником, як «консультації позивачки перед кожним судовим засіданням», «готування процесуальних документів для долучення до матеріалів справи», внаслідок яких, як стверджує представник позивача, «розмір судових витрат значно збільшився». Наполягає, що вищезазначені види правничої допомоги охоплюються загальною діяльністю адвоката як представника у справі, та не потребують значних зусиль та затрат часу з огляду на обізнаність його із обставинами справи та необхідною нормативною базою. Звертає увагу, що при цьому будь-яких достатніх доказів щодо фактичного розміру понесених позивачкою витрат на правову допомогу, зокрема платіжних документів про оплату таких послуг, як основних доказів для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу, суду надано не було. Зазначає, що судом першої інстанції не надано жодних обґрунтувань висновку про те, що «при розрахунку суд виходить з вартості однієї години адвоката у 1 500 грн. 00 коп.». Покликаючись на те, що стягнута судом з відповідачів сума судових витрат (витрат на правничу допомогу) в сумі 98 746 грн. 20 коп. є необґрунтованою та явно завищеною, не відповідає реальності та необхідності таких витрат, розумності їх розміру, до того ж стягнення з конкретно із неї таких витрат у вказаному розмірі становитиме для неї надмірний тягар, враховуючи обставини, наведені вище, що суперечить принципу їх розподілу, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції.

У своїй апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вважають, що при визначенні розміру судових витрат у додатковому рішенні Рівненського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2024 року не врахований критерій реальності адвокатських витрат, оскільки адвокат Дикий Ю.О. жодного разу безпосередньо не прибував у судові засідання, брав участь виключно в режимі відеоконференції, не надав доказів своєї кваліфікації, навпаки допущено ряд процесуальних порушень, в результаті яких могли би бути порушені їх права. Додають, що в наявних договорах про надання правової допомоги не визначено ціни договору та порядку обчислення оплати праці, а час, визначений адвокатом на участь в судових засіданнях, не відповідає часу проведених судових засідань. Наголошують, що при ухваленні додаткового рішення порушені засади диспозитивності, рівності сторін. Вважають, що розрахунок вартості робіт однієї години адвоката у розмірі 1500 грн. суд прийняв з власної ініціативи, чим порушив ст.ст. 13, ч.2 ст.264 ЦПК України, оскільки така вартість години роботи адвоката не заявлялась адвокатом Диким Ю. О.. Покликаються на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму, а при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 826/15063/18). Вказують, що місцевий суд не врахував, що стягнуті з відповідачів судові витрати в сумі 98 746 грн. 20 коп. не відповідають критеріям розумності їх розміру та справедливості. Зазначають, що судом не було взято до уваги матеріальне становище та фінансовий стан відповідачів, зокрема того, що ОСОБА_2 тимчасово не працює, а ОСОБА_3 є пенсіонеркою.

Покликаючись на те, що стягнута судом з відповідачів сума судових витрат (витрат на правничу допомогу) в сумі 98 746 грн. 20 коп. є необґрунтованою та явно завищеною, не відповідає реальності та необхідності таких витрат, розумності їх розміру, просили скасувати додаткове рішення суду першої інстанції.

У поданому на апеляційні скарги відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат дикий Юрій Олегович вважає їх безпідставними, необґрунтованими, а тому просить їх залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 18 березня 2024 року вказаний позов задоволено. Визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий номер :04:023:0305, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246) місце розташування: Рівненська область, Рівненський район, село Корнин, Корнинська сільська рада.

Визнано недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 25 червня 2020 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Омельяненко Іриною Валеріївною за реєстровим № 234.

Визнано недійсним договір про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію), укладений 02 липня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Костянтинівської сільської ради Сарненського району Рівненської області Плахотнюка Сергія Юрійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55332415 від 25 листопада 2020 року, на підставі якого внесений запис про право власності № 39364137 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246) за ОСОБА_4 .

Витребувано у ОСОБА_4 у спільну сумісну власність ОСОБА_2 (титульний володілець) та ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий номер :04:023:0305 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246) місце розташування: Рівненська область, Рівненський район, село Корнин, Корнинська сільська рада шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно за титульним володільцем ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі по 1323 грн. 20 коп. з кожного з відповідачів.

Представник позивача адвокат Дикий Юрій Олегович звернувся до суду із заявою про стягнення з відповідачів у рівних частинах витрат на професійну правничу допомогу у сумі 202 196 грн. 12 коп, з яких: 496 грн 20 коп витрати по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову, 2 000 грн 00 коп. витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи, 199 699 грн 92 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша-друга статті 133 ЦПК України).

Відповідно до ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскаржуваним додатковим рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2024 року вказану заяву задоволено частково та стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судові витрати в сумі 98 746 грн. 20 коп..

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).

На підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу заявником надано Договір про надання правової допомоги від 16 серпня 2022 року, укладена Додаткову угоду №1 від 03 жовтня 2022 року до Договору про надання правової допомоги від 16.08.2022 р., відповідно до якої сторони узгодили закінчення дії договору однією з наступних обставин: до відкриття провадження у справі /відмови у відкритті провадження у справі / повернення позовної заяви ОСОБА_5 , а тому договір з 24.10.2022 р. є припиненим.

При поданні до суду позовної заяви представник позивач на виконання вимог ст.134, 175 ЦПК України сформував орієнтовний розрахунок суми судових витрат, в якому зазначиво, що сума судових витрат за надану професійну правничу допомогу станом на 03.10.2022 р., які позивачка понесе у зв'язку з розглядом справи, становить 21 750,00 грн.

У орієнтовному розрахунку значилось, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу становитиме 35 000,00 грн. При розрахунку цієї суми адвокат враховував таку можливу в подальшому правову допомогу по справі за необхідності:

1.підготовка, складання та направлення до суду відповіді на відзив на позовну заяву орієнтовною тривалістю 2 год 30 хв. та орієнтовною вартістю 6 250,00 грн;

2.участь адвоката у судових засіданнях (з урахуванням часу витраченого безпосередньо в суді, очікуючи початок судового засідання, та іншого фактично витраченого часу) орієнтовною тривалістю 3-4 год. (4-5 судових засідань) орієнтовною вартістю 5 400,00 грн - 7 200,00 грн.

03.10.2022 між позивачкою та її представником укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про надання правової допомоги від 16.08.2022 р., відповідно до якої сторони узгодили закінчення ді договору однією з наступних обставин: до відкриття провадження у справі /відмови у відкритті провадження у справі / повернення позовної заяви ОСОБА_5 , а тому договір з 24.10.2022 р. є припиненим. При цьому, за домовленістю сторін відображеною у цій же додатковій угоді, припинення дії цього договору не припиняють зобов?язання клієнта з оплати адвокату вартості правової допомоги, що була надана чи підготовлена до надання за цим договором (п.п.2, 3 додаткової угоди № 1).

Відповідно до Акту надання послуг вартість адвокатом правової допомоги клієнту на досягнення формального результату за період з 03.жовтня 2022 року до 18 березня 2024 року склала 127 949 грн. 92 коп., при цьому загальний витрачений час склав 54 години 53 хвилини.

Вартість наданої адвокат правової допомоги клієнту за досягнення матеріального результату, який полягає у відновленні порушеного права спільної сумісної власності клієнта на земельну ділянку склала 50 000 грн 00 коп.

Таким чином, загальна вартість наданої адвокат правової правничої допомоги клієнту за період з 03 жовтня 2022 року до 18 березня 2024 року склала 177 949 грн 92 коп.

Європейський суд з прав людини основними критеріями судових витрат, що підлягають відшкодуванню, називає їх (а) фактичність, тобто їх реальне підтверджене здійснення, (б) неминучість, тобто відсутність альтернативних шляхів забезпечення такого ж захисту/представництва, і (в) обґрунтованість, тобто пропорційність вчинених дій до наявних завдань та отриманого результату й адекватність оголошеної ціни за виконану роботу. Такий погляд сформовано, зокрема, у рішеннях від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна та інші проти України», від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України».

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року (справа №648/1102/19), суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена: Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Зазначена правова позиція є незмінною, вона безпосередньо передбачена положеннями пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 ЦПК України.

Об`єднана Палата Верховного Суду у справі № 922/445/19, серед іншого наголосила, що:

- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт;

- суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;

- суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) з врахуванням критеріїв ч. ч. 5-7, 9 ст.129 ГПК України, може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справі № 922/3436/20, у справі № 910/7586/19, у справі № 910/16803/19.

У справі № 755/9215/15-ц Велика Палата також вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Нормами законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Виходячи з того, що постановою Рівненського апеляційного суду від 30 липня 2024 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , то судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу, у відповідності до положень ч.13 ст. 141 ЦПК України, п.п «б» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, підлягають задоволенню за принципом пропорційності задоволених позовних вимогу розмірі 22 217,89 гривень та стягненню з відповідачів у рівних частинах - по 7 405,96 грн. з кожного.

На думку апеляційного суду такий розмір витрат на правничу допомогу відповідає критеріям справедливості та розумності, зважаючи на складність справи, тривалість судового розгляду, необхідність залучення адвоката позивачкою для ініціювання судового спору та представництва її інтересів з метою захисту її порушених прав.

Оцінюючи встановлені обставини, досліджені докази в сукупності із нормами закону, що їх регулюють, апеляційний суд приходить до переконання про часткове задоволення апеляційних скарг та ухвалення нового рішення про састкове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Додаткове рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2024 року скасувати.

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Дикого Юрія Олеговича про розподіл судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в сумі 22 217 гривень 89 копійок в рівних частинах, по 7 405 грн. 96 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 липня 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Шимків С. С.