РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/1081/24

Номер провадження 2/495/993/2024

23 липня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Кракатиці В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ об`єкта нерухомого майна та визнання права власності, суд

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ об`єкта нерухомого майна та визнання права власності, у якому з рахування уточнених позовних вимог просила суд:

- визнати дійсним договір від 25 лютого 2011 року про припинення зобов`язання ОСОБА_2 шляхом передачі відступного ОСОБА_1 та договір від 25 лютого 2011 року про припинення зобов`язання ОСОБА_3 шляхом передачі відступного ОСОБА_1 , а саме 46/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який складається в цілому з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 111,1 кв.м., житловою площею 75,1 кв.м., веранди літ. «а1», прибудови літ.«а2» , сарай літ. «Д», навіс літ. «Є», душ літ. «З», споруди №1-12, І.

- визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право приватної власності 46/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який складається в цілому з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 111,1 кв.м., житловою площею 75,1 кв.м., веранди літ. «а1», прибудови літ.«а2» , сарай літ. «Д», навіс літ. «Є», душ літ. «З», споруди №1-12, І.

- поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виділу у власність ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) приміщень I, V, 1-1, 1-2, 1-3, загальною площею 47,4 кв.м. та житловою площею 31,4 кв.м., навісу літ. «Є», споруд №1,4, 9-12.

- визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який складається в цілому з житлового будинку літ. «А», загальною площею 47,4 кв.м. та житловою площею 31,4 кв.м., навісу літ. «Є», споруд №1,4, 9-12.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 січня 2011 року між Позивачем та Відповідачем -1 було укладено договір позики. Згідно з вказаним договором Позивач надав Відповідачу-1 позику в розмірі 50 000,00 гривень.

Відповідач1, як боржник по згаданому договору позики, повинен був повернути Позивачу борг до 01 березня 2011 року.

Водночас, у зв`язку з втратою роботи фінансове становище Відповідача-1 значно погіршилось, внаслідок цього повернути позику вчасно в Відповідача-1 можливості не було.

Згідно зі ст. 600 ЦК України зобов`язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.

Відповідач-1 є власником 46/200 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину ВМІ 497208 від 28 липня 2009 року.

У відповідності до технічного паспорту від 15 грудня 2020 року виготовленого ФОП ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , складається в цілому з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 111,1 кв.м., житловою площею 75,1 кв.м., веранди літ. «а1», прибудови літ. «а2» , сарай літ. «Д», навіс літ. «Є», душ літ. «З», споруди №1-12, І.

З метою погашення заборгованості по договору позику від 09 січня 2011 року між Позивачем та Відповідачем-1 було укладено договір про припинення зобов`язання передачею відступного від 25 лютого 2011 року.

Згідно з вказаним договором Відповідач-1 передав у власність Позивачу 46/200 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який складається в цілому з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 111,1 кв.м., житловою площею 75,1 кв.м., веранди літ. «а1» , прибудови літ. «а2» , сарай літ. «Д», навіс літ. «Є», душ літ. «З», споруди №1-12, І взамін сплати заборгованості в розмірі 50 000,00 гривень за договором позики від 09 січня 2011 року.

На виконання договору про припинення зобов`язання передачею відступного від 25 лютого 2011 року Відповідач-1 передав, а Позивач прийняв у власність 46/200 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом приймання передачі від 25 лютого 2011 року.

Окрім цього, згідно договору про припинення зобов`язання передачею відступного від 25 лютого 2011 року сторони погодилися провести його нотаріальне посвідчення до 25 березня 2011 року. Проте Відповідач-1, у визначений час і місце для нотаріального посвідчення договору не з`явився, документів, необхідних для його нотаріального посвідчення не надав, чим порушив досягнуті між сторонами домовленості.

Неодноразові звернення Позивача до Відповідача-1 з вимогою нотаріального посвідчення договору дарування нерухомого майна ігноруються, що свідчить про безповоротнє ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та остаточну втрату Позивачем можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 липня 2024 року провадження було відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

08.07.2024 до суду надійшла уточнена позовна заява.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 липня 2024 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про зміну предмету позову.

11.07.2024 до суду надійшла зустрічна позовна заява від ОСОБА_4 , яка обґрунтована тим, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади (стаття 356 ЦК України).

Таким чином, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної часткової власності Позивача та Відповідача.

Дійсно, між співвласниками житлового будинку давно встановлений порядок використання окремих приміщень житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з встановленим порядком використання ОСОБА_4 користується приміщеннями ІІ, ІІІ, ІV, 2-1, 2-2, 2,3 та господарськими будівлями сарай літ. «Д», душ літ. «З», споруди № 2-3,5-8, І, а ОСОБА_1 користується приміщеннями I, V, 1-1, 1-2, 1-3, та навісом літ. «Є», споруда №1,4, 9-12.

Таким чином, ОСОБА_4 не заперечує щодо виділення ОСОБА_1 в натурі майна, а саме житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який складається в цілому з житлового будинку літ. «А», загальною площею 47,4 кв.м. та житловою площею 31,4 кв.м., навісу літ. «Є», споруд №1,4, 9-12.

Відповідно до статті 367 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Водночас, в разі виділу ОСОБА_1 в натурі майна у вигляді 46/100 частин будівлі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 право спільної часткової власності на цей об`єкт нерухомого майна буде припинено, оскільки з співвласників залишиться лише один суб`єкт - ОСОБА_4 .

З урахуванням викладеного з метою захисту своїх прав, як співвласника житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 змушена подати цю зустрічну позовну заяву про виділ в натурі належної її частки в окремий об`єкт нерухомості та визнання за нею права власності на нього.

У відповідності до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 від 25 грудня 2020 року №25/12-2020 виданого ФОП ОСОБА_5 54/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_4 складаються з будівлі житлового будинку літ. «А», (приміщення ІІ, ІІІ, ІV, 2-1, 2-2, 2,3), загальною площею 63,7 м2, житловою площею 43,7 м2, з господарськими будівлями сарай літ. «Д», душ літ. «З» та споруди № НОМЕР_2 , І є відокремленими та можуть бути виділені в окремий об`єкт нерухомого майна з присвоєнням нової юридичної адреси.

З урахуванням викладеного просить суд:

- поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виділу у власність ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) приміщень ІІ, ІІІ, ІV, 2-1, 2-2, 2,3, з господарськими будівлями сарай літ. «Д», душ літ. «З» та спорудами № 2-3,5-8, І, з припиненням спільної часткової власності.

- визнати за ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який складається в цілому з житлового будинку літ. «А», загальною площею 63,7 кв.м. та житловою площею 43,7 кв.м., сарай літ. «Д», душ літ. «З» та споруд № 2-3, 5-8, І.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 липня 2024 року зустрічна позовна заява ОСОБА_4 об`єднання з первісним позовом.

У судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву про розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти задоволення зустрічної позовної заяви не заперечує.

У судове засідання відповідач, ОСОБА_4 не з`явилася, надала суду заяву, якою просила справу розглянути за її відсутністю, проти задоволення первісного позову не заперечувала.

У судове засідання відповідач, ОСОБА_2 не з`явився, надав заяву, якою заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 щодо визнання за нею права власності 46/200 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 з подальшим виділом в окремий об?єкт нерухомого майна визнає. Проти зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 не заперечує. Просив розглянути справу без його особистої участі.

У судове засідання відповідач, ОСОБА_3 не з`явився, надав заяву, якою заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 щодо визнання за нею права власності 46/200 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 з подальшим виділом в окремий об`єкт нерухомого майна визнає. Проти зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 не заперечує. Просив розглянути справу без його особистої участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до положень ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

За ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 09 січня 2011 року у с. Старокозаче між ОСОБА_1 /позикодавець/ та ОСОБА_2 /позичальник/ було укладено Договір позики.

За даним Договором позики позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передала у власність позичальникові гроші в сумі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору. Сторони за цим договором домовились про те, що договір позики є безпроцентним, а остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 01 березня 2011 року. Виконання зобов`язання за договором має бути здійснено готівкою у межах села Старокозаче за місцем проживання позикодавця або за іншою адресою, вказаною позикодавцем (п. 1,2 Договору позики).

Після повернення боргу позикодавцем буде видано позичальнику власноручну розписку про одержання грошей. Без цієї розписки борг вважається таким, що не повернутий (п. 6 Договору позики).

У зв`язку з втратою роботи фінансове становище ОСОБА_2 , значно погіршилось, внаслідок цього повернути позику вчасно в у нього не було можливості.

ОСОБА_2 є власником 46/200 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину ВМІ 497208 від 28 липня 2009 року.

У відповідності до технічного паспорту від 15 грудня 2020 року виготовленого ФОП ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , складається в цілому з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 111,1 кв.м., житловою площею 75,1 кв.м., веранди літ. «а1», прибудови літ. «а2» , сарай літ. «Д», навіс літ. «Є», душ літ. «З», споруди №1-12, І.

25 лютого 2011 року між ОСОБА_1 /кредитор/ та ОСОБА_3 /боржник/ було укладено договір про припинення зобов`язання передачею відступного.

За вказаним договором сторони погодили, що кредитор згоден на передачу у власність йому боржником 46/200 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 взамін сплати заборгованості в розмірі 50 000, 00 гривень за договором позики від 09 січня 2011 року (п. 1 Договору).

Зазначені в пункті 1 цього договору 46/200 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 належать боржнику на підставі свідоцтва про право на спадщину ВМІ 497207 від 28 липня 2009 року (п. 2 Договору).

Відповідно до п. 3 Договору, Боржник гарантує, що зазначене в пункті 1 цього договору майно до укладення цього договору нікому іншому не відчужений, в спорі та під заставою, в тому числі податковою, не перебуває, правами третіх осіб як в Україні, так і за її межами не обтяжений, не внесений до статутного капіталу господарських товариств, прихованих недоліків не має. Зазначене майно має бути передане боржником кредиторові за актом приймання-передачі не пізніше 01 березня 2011 року. Виконання сторонами цього договору означає, що зобов?язання, передбачене Договором позики від 09 січня 2011 року, щодо сплати боржником кредиторові 50 000,00 гривень вважається припиненим (п. 3-5 Договору).

Окрім цього, згідно договору про припинення зобов`язання передачею відступного від 25 лютого 2011 року сторони погодилися провести його нотаріальне посвідчення до 25 березня 2011 року.

Проте Відповідач, у визначений час і місце для нотаріального посвідчення договору не з`явився, документів, необхідних для його нотаріального посвідчення не надав, чим порушив досягнуті між сторонами домовленості.

Неодноразові звернення Позивача до Відповідача з вимогою нотаріального посвідчення договору дарування нерухомого майна ігноруються, що, на думку позивача, свідчить про безповоротнє ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та остаточну втрату Позивачем можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

З 25 лютого 2011 року Позивач відкрито користується на правах власника 46/100 частками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 належить 54/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується Договором купівлі-продажу частини житлового будинку, укладеного 03 серпня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Т.П. Базан.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади (стаття 356 ЦК України).

Таким чином, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної часткової власності Позивача та Відповідача.

Як зазначає відповідач між співвласниками житлового будинку давно встановлений порядок використання окремих приміщень житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з встановленим порядком використання ОСОБА_4 користується приміщеннями ІІ, ІІІ, ІV, 2-1, 2-2, 2,3 та господарськими будівлями сарай літ. «Д», душ літ. «З», споруди № 2-3,5-8, І, а ОСОБА_1 користується приміщеннями I, V, 1-1, 1-2, 1-3, та навісом літ. «Є», споруда №1,4, 9-12.

У відповідності до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 від 25 грудня 2020 року №25/12-2020 виданого ФОП ОСОБА_5 54/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_4 складаються з будівлі житлового будинку літ. «А», (приміщення ІІ, ІІІ, ІV, 2-1, 2-2, 2,3), загальною площею 63,7 м2, житловою площею 43,7 м2, з господарськими будівлями сарай літ. «Д», душ літ. «З» та споруди № НОМЕР_2 , І є відокремленими та можуть бути виділені в окремий об`єкт нерухомого майна з присвоєнням нової юридичної адреси.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Сторонами додатково встановлений порядок припинення зобов`язання боржника, шляхом передачі відступного у разі неможливості повернення основного зобов`язання у вигляді належного відповідачу нерухомого майна.

Право власності відповідача на зазначене в договорі про припинення зобов`язання переданням відступного від 25 лютого 2011 року нерухоме майно підтверджене належними доказами у справі.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позивач свої зобов`язання за договором позики виконав, а саме передав відповідачу грошові кошти розміром 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень. В обумовлені договором строки відповідач, як Позичальник, позику не повернув.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки відповідач у строк, зазначений у договорі позику не повернув, то зобов`язання припиняється шляхом передачі відступного, а саме: 46/200 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст. 600 ЦК України зобов`язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.

Зі змісту цієї статті випливає, що: 1) відступне - це передача боржником кредитору замість виконання первісного зобов`язання певного майна, або сплата певної суми грошей, або передача інших прав; 2) відступне, зі згоди кредитора, наділяє боржника можливістю замінити первісний предмет виконання іншим предметом у випадку, якщо він не може виконати первісне зобов`язання; 3) застосування відступного можливе тільки за узгодженням сторін; 4) відступне в обов`язковому порядку передбачає наявність істотних його умов: розміру, термінів і порядку передачі; 5) істотні умови відступного встановлюються сторонами первісного зобов`язання; 6) передача відступного, частково або в повному обсязі, припиняє первісні зобов`язання сторін.

Беручи до уваги наявність даних характеристик, необхідно зробити висновок про те, що застосування відступного як способу припинення зобов`язання дозволяє боржнику замінити первісний предмет виконання іншим предметом, причому таким, який не застерігався сторонами раніше при укладенні первісного договору.

При цьому для припинення зобов`язання переданням відступного необхідна сукупність кількох умов, зокрема: згода сторін на таке припинення; узгодження сторонами розміру, строків і порядку передання відступного; факт передання боржником кредиторові відступного.

Обов`язковість досягнення згоди щодо припинення зобов`язань відступним тягне за собою необхідність відповідної фіксації такої згоди. Відступне має бути оформлене договором, в якому вказуються розмір відступного, порядок та строк його надання.

Відповідно до гл. 50 Цивільного кодексу України припинення зобов`язань може здійснюватися повністю або частково на підставах, передбачених законом або договором.

Письмовими доказами у справі підтверджений факт того, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов (ціна, передача у власність).

Суд виходить з того, що наявність вищенаведених характеристик відступного, як способу припинення зобов`язання, дозволяє боржнику замінити виконання власних зобов`язань виконанням шляхом переданням відступного у вигляді нерухомго майна, який конкретно не застерігався сторонами раніше при укладенні первісного договору. Отже сторони домовилися про припинення всіх зобов`язань за договором позики внаслідок надання відповідачем відступного, відповідно до умов Договору про припинення зобов`язання переданням відступного, оскільки предметом відступного, нарівні з грошима, можуть бути інше майно.

При цьому, позивач, сторона договору, підписавши Договір позики та Договір про припинення зобов`язання передачею відступного, погодився отримати відступне у вигляді нерухомого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Оскільки сторони домовилися здійснити нотаріальне посвідчення договору про припинення зобов`язання передачею відступного, проте відповідач ухилився від його нотаріального посвідчення, суд вважає, що наявні підстави для визнання вказаного договору дійсним у судовому порядку.

Нормами чинного законодавства України визначено, що правовий режим спільної власності визначається нормами Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною власністю здійснюється за згодою всіх її власників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом (ч. 2 ст. 318 ЦК України).

Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно з ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділу натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно зі ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Співвласникам, як і кожному окремому власнику речі, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох і більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися, розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Відповідно до ст. 358, 364 ЦК України кожен із співвласників спільної власності має право на виділ у натурі частки, що є у спільній власності.

У частинах першій, третій статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У відповідності до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями) при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру).

Так, відповідно до рекомендацій Верховного Суду обов`язковою умовою виділу в натурі окремого об`єкту нерухомого майна з об`єкту нерухомого майна, який перебуває у спільній частковій власності (домоволодіння) є технічна можливість виділення у приватну власність відокремленої частини домоволодіння із самостійним виходом, яка є ізольованою від частин домоволодіння, які належать іншим співвласникам.

Враховуючи, що частка позивача складається із конкретних приміщень, які ізольовані від приміщень відповідача; приміщення відповідача також відокремлено; кожен із співвласників має окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення, з урахуванням наведених норм законодавства, суд вважає, що позов щодо виділу частки із спільної часткової власності також підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 2, 4, 19, 23, 30, 49, 175, 176, 177 ЦПК України, ст. 316, 317, 319, 328, 334, 358, 360, 364, 367, 600, 638,640, 1046, 1049 Цивільного кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ об`єкта нерухомого майна та визнання права власності задовольнити у повному обсязі.

Визнати дійсним договір від 25 лютого 2011 року про припинення зобов`язання ОСОБА_2 шляхом передачі відступного ОСОБА_1 та договір від 25 лютого 2011 року про припинення зобов`язання ОСОБА_3 шляхом передачі відступного ОСОБА_1 , а саме 46/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який складається в цілому з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 111,1 кв.м., житловою площею 75,1 кв.м., веранди літ. «а1», прибудови літ.«а2» , сарай літ. «Д», навіс літ. «Є», душ літ. «З», споруди №1-12, І.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право приватної власності 46/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який складається в цілому з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 111,1 кв.м., житловою площею 75,1 кв.м., веранди літ. «а1», прибудови літ.«а2» , сарай літ. «Д», навіс літ. «Є», душ літ. «З», споруди №1-12, І.

Поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виділу у власність ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) приміщень I, V, 1-1, 1-2, 1-3, загальною площею 47,4 кв.м. та житловою площею 31,4 кв.м., навісу літ. «Є», споруд №1,4, 9-12.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який складається в цілому з житлового будинку літ. «А», загальною площею 47,4 кв.м. та житловою площею 31,4 кв.м., навісу літ. «Є», споруд №1,4, 9-12.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 про поділ об`єкта нерухомого майна та визнання права власності задовольнити.

Поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виділу у власність ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) приміщень ІІ, ІІІ, ІV, 2-1, 2-2, 2,3, з господарськими будівлями сарай літ. «Д», душ літ. «З» та спорудами № 2-3,5-8, І, з припиненням спільної часткової власності.

Визнати за ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який складається в цілому з житлового будинку літ. «А», загальною площею 63,7 кв.м. та житловою площею 43,7 кв.м., сарай літ. «Д», душ літ. «З» та споруд № 2-3, 5-8, І.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження,якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Д. Анісімова