ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року

м. Київ

справа № 752/13450/22

провадження № 61-4664св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гуцол Руслан Іванович, на рішення Голосіївського районного суду

м. Києва від 12 вересня 2023 року у складі судді Чередніченко Н. П. та постанову Київського апеляційного суду від 25 січня 2024 року у складі колегії суддів Поліщук Н. В., Мережко М. В., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів та зміну способу участі одного із батьків у вихованні дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року у справі № 752/24802/18 ОСОБА_2 визнано батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Усунено перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином шляхом визначення способів участі батька у спілкуванні та вихованні сина шляхом систематичних побачень: особисте спілкування з понеділка по п`ятницю з 15 год. 30 хв. до 20 год. 00 хв. за місцем проживання дитини, перебування, якщо таке буде визначене; у суботу з 10 год. 00 хв. до 19 год. 30 хв. син проводить із батьком; спільний відпочинок: другу половину літа та першу половину зимових канікул дитина проводить з батьком; у день народження дитини з 11 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. дитина проводить із батьком; вільне спілкування з дитиною особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком і дитиною; день побачення з дитиною надати можливість забирати дитину з дому/садочку/школи або приводити до дому/садочку/школи особисто.

З моменту розгляду справи № 752/24802/18 істотні фактичні обставини суттєво змінилися, а тому наявні підстави для зміни способу участі відповідача у вихованні дитини.

Так, під час ухвалення Голосіївським районним судом м. Києва рішення судом належним чином не досліджувався характер відносин між батьком та сином, психоемоційний стан дитини під час спілкування з батьком без присутності матері, не звернуто уваги на особливості організації графіку повсякденного життя малолітнього.

Вказане судове рішення фактично неможливо виконати, оскільки в житті дитини відбулися певні зміни, зокрема ОСОБА_4 відвідує дошкільний навчальний заклад, займається з логопедом та двічі на тиждень відвідує заняття «Підготовка до школи» у центрі раннього розвитку «Забава». У зв`язку з зазначеним зустрічі дитини з батьком у будні дні не відповідають інтересам дитини.

Особисте спілкування дитини з батьком щосуботи також не відповідає інтересам малолітнього, оскільки в цей період хлопчик проводить час зі своїми однолітками і товаришами.

У зв`язку з відсутністю тісного психоемоційного зв`язку між батьком та сином малолітній ОСОБА_4 при розмовах про зустрічі з відповідачем стає дратівливим та переляканим, особливо коли дізнається, що такі зустрічі будуть без присутності матері.

На думку позивача, з метою забезпечення сталого і позитивного психоемоційного стану дитини зустрічі батька з сином мають відбуватися виключно у присутності матері чи представників органу опіки та піклування за наявності на це згоди самої дитини.

Крім того, ОСОБА_2 не виконує свого обов`язку щодо утримання дитини. Зважаючи на значні офіційні та неофіційні доходи відповідача, належність на праві власності рухомого і нерухомого майна, відповідач спроможний сплачувати щомісячно аліменти у розмірі 50 000,00 грн.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 просила суд:

стягнути із ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 50 000,00 грн щомісячно;

змінити спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні дитини

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

кожну другу та четверту суботу в місяці із 10-00 год. до 13-00 год. за бажанням дитини;

у день народження дитини (кожного непарного року) із 10-00 год. до

17-00 год. за бажанням дитини;

половину тривалості кожних офіційних канікул за бажанням дитини;

усі зустрічі батька із дитиною відбуваються виключно в присутності матері або працівників органу опіки та піклування за місцем перебування дитини;

не пізніше ніж за 4 календарних днів до зустрічі батько зобов`язується повідомити матір про намір зустрітися із дитиною та отримати згоду на зустріч, повідомлення здійснюються за допомогою смс-переписки;

у разі неможливості присутності матері на відповідній зустрічі, батько зобов`язується організувати участь на зустрічі представників органу опіки та піклування;

за відсутності вчасного повідомлення батька про зустріч з дитиною, за відсутності волевиявлення дитини на зустріч, за відсутності у матері та/або працівників органу опіки та піклування можливості бути присутніми на зустрічі, мати має право відмовити батькові у зустрічі із дитиною.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнено із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн щомісячно із індексацією стягуваних сум відповідно до закону, починаючи із 30 вересня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Змінено способи участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначені заочним рішенням Голосіївського районного суд м. Києва від 29 жовтня 2021 року у справі № 752/24802/18, та із дня набрання законної сили рішення суду визначено такі способи участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: щосуботи із

10-00 год. до 19-00 год., половину усіх шкільних канікул, у непарні роки день народження дитини із 10-00 год. до 17-00 год., без участі та присутності матері ОСОБА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ураховуючи обов`язок батьків щодо утримання дитини, суд першої інстанції вважав необхідним задовольнити частково позов у частині стягнення аліментів і стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн щомісячно, що є розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини в її віці. Ініціюючи позов про стягнення із відповідача щомісячно на утримання дитини аліментів у розмірі 50 000,00 грн, що є значно більше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, позивачем не надано переконливих та достатніх доказів на підтвердження здійснення постійних реальних витрат щомісячно на утримання дитини саме в такому розмірі.

У частині позовних вимог про зміну способу участі батька у вихованні дитини суд першої інстанції керувався тим, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування сина з батьком відповідає його інтересам. Відповідач виявляє бажання спілкуватись та зустрічатись із сином, брати участь у його вихованні та піклуванні.

Позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що участь батька у спілкуванні та вихованні дитини можлива лише за бажанням дитини та виключно в присутності матері, а також того, що психоемоційний стан хлопчика свідчить, що спілкування з батьком поза його бажанням не відповідає найкращим інтересам дитини.

Судом також ураховано, що під час вирішення справи № 752/24802/18 по суті пред`явлених позовних вимог органом опіки та піклування не було подано до суду відповідний висновок, а тому судом витребувано та враховано висновок Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 22 травня

2023 року № 107-3058.

Вирішуючи питання про встановлення нових способів участі батька у вихованні дитини, суд, посилаючись на рівність права батьків на участь у вихованні дитини, інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, вік дитини, режим її розпорядку дня, вважав доцільним визначити способи участі батька

у вихованні дитини, які запропоновані органом опіки і піклування, а саме: щосуботи із 10-00 год. до 19-00 год., половину усіх шкільних канікул, у непарні роки день народження дитини із 10-00 год. до 17-00 год.

Не погодившись з ухваленим судовим рішенням у частині відмови у стягненні аліментів у розмірі 45 000,00 грн щомісячно та встановленим графіком способу побачень із сином, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 січня 2024 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року змінено, доповнивши його резолютивну частину.

Перші 10 зустрічей ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 проводити у присутності матері ОСОБА_1 або представника органу опіки та піклування.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині проведення перших

10 зустрічей ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 у присутності матері або представника органу опіки та піклування, суд апеляційної інстанції керувався тим, що між відповідачем та дитиною відсутній сталий психологічний зв`язок та дитина, враховуючи її вік і тривале проживання з матір`ю, повноцінно не сприймає відповідача як батька, про що вказано фахівцем соціальних служб. З метою установлення психологічного зв`язку дитини із батьком необхідний певний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності сина до батька, чому сприятимуть перші зустрічі у присутності матері чи спеціалістів.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в частині зміни способу участі батька у спілкуванні з дитиною в редакції, викладеній у позовні заяві, апеляційний суд вважав недоведеним факт можливого негативного впливу батька на дитину в процесі їх спілкування.

У частині позовних вимог про стягнення аліментів та визначення їх розміру апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції та вважав, що визначений судом розмір аліментів у сумі 5 000,00 грн відповідає вимогам законодавства та є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

27 березня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат

Гуцол Р. І., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 січня 2024 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині вимог про встановлення способу участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_3 та направити в цій частині справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судові рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів не оскаржуються, а тому відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не є предметом касаційного перегляду.

У касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не застосовано правові висновки Верховного Суду, викладені у подібних правовідносинах у постановах

від 16 червня 2020 року у справі № 577/3476/19, від 23 червня 2020 року у справі № 754/9026/16-ц, від 29 липня 2021 року у справі № 758/5545/18, відповідно до яких суд може обумовити побачення з дитиною присутністю інших осіб в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини.

Суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно не дослідили обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, не звернули уваги на те, що ОСОБА_2 неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що призвело до ДТП, за непокору працівникам поліції, розпиття спиртних напоїв, порушення митних правил, а також щодо вказаної особи порушувалися кримінальні справи за крадіжку, погрози та завдання тілесних ушкоджень.

Судами не застосовано правові висновки Верховного Суду, викладені у подібних правовідносинах у постановах від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16, від 25 липня 2019 року у справі № 761/15172/17, від 28 жовтня 2020 року у справі № 241/47/19, відповідно до яких з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право бути вислуханою і почутою судом, брати участь у вирішення спору.

Визначений позивачем спосіб участі батька у вихованні сина, а саме: кожну другу та четверту суботу в місяці із 10-00 год. до 13-00 год. за бажанням дитини; у день народження дитини (кожного непарного року) із 10-00 год. по 17-00 год. за бажанням дитини; половину тривалості кожних офіційних канікул за бажанням дитини; усі зустрічі батька із дитиною відбуваються виключно в присутності матері або працівників органу опіки та піклування за місцем перебування дитини; не пізніше ніж за 4 календарних днів до зустрічі батько зобов`язується повідомити матір про намір зустрітися із дитиною та отримати згоду на зустріч, повідомлення здійснюються за допомогою смс-переписки; у разі неможливості присутності матері на відповідній зустрічі, батько зобов`язується організувати участь на зустрічі представників органу опіки та піклування; за відсутності вчасного повідомлення батька про зустріч з дитиною, за відсутності волевиявлення дитини на зустріч, за відсутності у матері та/або працівників органу опіки та піклування можливості бути присутніми на зустрічі, мати має право відмовити батькові у зустрічі із дитиною, відповідатиме інтересам дитини, що залишилося поза увагою судів.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Голосіївського районного суду м. Києва.

У травні 2024 року справа № 752/13450/22 надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року у справі № 752/24802/18 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації та Голосіївський районний у м. Києві відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про визнання батьківства та про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, задоволено.

Зокрема, було вирішено усунути перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом визначення способів участі батька у спілкуванні та вихованні сина шляхом систематичних побачень: особисте спілкування з понеділка по п`ятницю з 15 год. 30 хв. до

20 год. 00 хв. за місцем проживання дитини, перебування, якщо таке буде визначене, у суботу з 10 год. 00 хв. до 19 год. 30 хв. син проводить із батьком, спільний відпочинок: другу половину літа та першу половину зимових канікул дитина проводить з батьком, у день народження дитини з 11 год. 00 хв. до

15 год. 00 хв. дитина проводить з батьком, вільне спілкування з дитиною особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком і дитиною, в день побачення з дитиною надати можливість забирати дитину з дому/садочку/школи або приводити до дому/садочку/школи особисто. Зобов`язано ОСОБА_1 надавати ОСОБА_2 точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання та перебування

ОСОБА_3 у разі настання таких змін (а. с. 7-13, т. 1).

Установлено, що під час вирішення спору у справі № 752/24802/18 висновок органу опіки та піклування не було надано.

Відповідно до висновку Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 22 травня 2023 року № 107-3058 було встановлено, що орган опіки та піклування рекомендує визначити такі способи участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: щосуботи із 10-00 год. до 19-00 год., половину усіх шкільних канікул, у непарні роки день народження дитини із 10-00 год. до

17-00 год (а. с. 149-152, т. 1).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши доводи касаційної скарги з підстав та у межах касаційного оскарження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишенню без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який

не суперечить закону.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (далі - Конвенція), згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України).

Предметом спору у справі, що переглядається, з урахуванням меж та підстав касаційного оскарження, є зміна способу участі одного із батьків у вихованні дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства (див. постанову Верховного Суду

у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року

в справі № 758/10761/13-ц (провадження № 61?19815сво19).

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною першою статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою, третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося ЄСПЛ, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судами України як джерело права.

Так, у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява

№ 31111/04, ЄСПЛ зазначав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною першою статті 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, а стаття 153 цього Кодексу встановлює право матері, батька та дитина на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен із батьків зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, такі зустрічі не повинні носити формальний характер, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Вказані норми права кореспондуються зі статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до положень якої батьки, що проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Таким чином, міжнародними та національними нормами законодавства України закріплено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Також передбачено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок - не чинити цьому перешкоди.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (стаття 159 СК України).

Стаття 3 ЦПК України передбачає, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 14 вересня 2021 року у справі № 910/14452/20).

У справі, що є предметом касаційного перегляду, установлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року у справі № 752/24802/18 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації та Голосіївський районний у м. Києві відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, , про визнання батьківства та про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, задоволено.

Зокрема, було вирішено усунути перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом

визначення способів участі батька у спілкуванні та вихованні сина шляхом систематичних побачень: особисте спілкування з понеділка по п`ятницю

з 15 год. 30 хв. до 20 год. 00 хв. за місцем проживання дитини, перебування, якщо таке буде визначене, у суботу з 10 год. 00 хв. до 19 год. 30 хв. син проводить із батьком, спільний відпочинок: другу половину літа та першу половину зимових канікул дитина проводить з батьком, у день народження дитини з 11 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. дитина проводить з батьком, вільне спілкування з дитиною особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком і дитиною, в день побачення з дитиною надати можливість забирати дитину з дому/садочку/школи або приводити до дому/садочку/школи особисто. Зобов`язано ОСОБА_1 надавати ОСОБА_2 точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання та перебування ОСОБА_3 у разі настання таких змін.

Установлено, що під час вирішення спору у справі № 752/24802/18 висновок органу опіки та піклування не було надано.

Посилаючись на те, що з моменту ухвалення вказаного судового рішення змінилися істотні фактичні обставини, в житті дитини відбулися певні зміни, які вказують на неможливість виконання судового рішення, позивач

ОСОБА_1 просила суд змінити спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 .

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування сина з батьком відповідає його інтересам.

При вирішенні питання щодо зміни способу участі батька у вихованні дитини суд першої інстанції, посилаючись на рівність права батьків на участь у вихованні дитини, інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, вік дитини, режим її розпорядку дня, врахував висновок Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 22 травня 2023 року № 107-3058, відповідно до якого, зокрема, рекомендовано визначити такі способи участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: щосуботи із 10-00 год. до 19-00 год., половину усіх шкільних канікул, у непарні роки день народження дитини із 10-00 год. до

17-00 год.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині проведення перших

10 зустрічей ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 у присутності матері або представника органу опіки та піклування, суд апеляційної інстанції керувався тим, що між відповідачем та дитиною відсутній сталий психологічний зв`язок та дитина, враховуючи її вік і тривале проживання з матір`ю, повноцінно не сприймає відповідача як батька, про що вказано фахівцем соціальних служб. З метою установлення психологічного зв`язку дитини із батьком необхідний певний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності сина до батька, чому сприятимуть перші зустрічі у присутності матері чи спеціалістів.

При цьому суди першої та апеляційної інстанцій вважали недоведеним факт можливого негативного впливу батька на дитину в процесі їх спілкування, оскільки позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що психоемоційний стан хлопчика свідчить, що спілкування з батьком поза його бажанням не відповідає найкращим інтересам дитини.

З аналізу доводів касаційної скарги ОСОБА_1 вбачається незгода позивача зі встановленим судами способами участі ОСОБА_2 у вихованні сина в частині проведення зустрічей без присутності матері та/або органу опіки і піклування, а також за відсутності наданої згоди на такі зустрічі малолітньою дитиною.

Як зазначено вище, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини.

Колегія суддів наголошує, що у справах, що виникають зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини.

При вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Сам факт емоційно напружених відносин між батьками дитини та особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та її право на спілкування з кожним із батьків.

Судам необхідно враховувати загальну пропорційність будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, надавати ретельну оцінку низці факторів, які залежно від обставин відповідної справи можуть відрізнятися.

При вирішенні питання щодо участі того з батьків, хто проживає окремо, у вихованні та спілкуванні з дитиною необхідно пам`ятати, що у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною.

Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, у кожній конкретній справі суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.

Верховний Суд наголошує, що, визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану.

Установлення обмеження батькові та дитині у безперешкодному спілкуванні та налагодженні психоемоційного контакту між ними шляхом проведення зустрічей виключно у присутності матері чи представників органу опіки та піклування повинно ґрунтуватися на беззаперечних доказах можливого негативного впливу батька на виховання дитини, формування її як особистості, на її безпеку та повноцінний розвиток. Мотиви такого обмеження не можуть базуватися лише на бажанні матері, виходячи з конфліктних ситуацій та неприязних стосунків між дорослими.

У цій справі ані органом опіки та піклування, ані позивачем у справі не надано судам першої та апеляційної інстанцій доказів на підтвердження висновку про те, що участь батька у спілкуванні та вихованні дитини можлива лише за бажанням дитини, а так само що між батьком та дитиною існують стійкі психоемоційні перешкоди у спілкуванні.

Враховуючи постійне проживання дитини разом із матір`ю, тісний психоемоційний зв`язок саме з нею, обумовлення побачень батька з дитиною виключно бажанням дитини призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дитиною.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду

від 18 грудня 2023 року у справі № 523/21283/21, від 01 липня 2020 року у справі № 138/96/17.

Посилання ОСОБА_1 щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, митних правил саме собою не свідчить про можливий негативний вплив батька на дитину в процесі їх спілкування та не може бути безумовною підставою обмеження прав дитини на спілкування з біологічним батьком. У свою чергу, доводи заявника про порушення щодо ОСОБА_2 кримінальних справ не підтверджені належними і допустимими доказами у розумінні закону, як то обвинувальний вирок.

Таким чином, оскільки суди не встановили на підставі належних та допустимих доказів, що психоемоційний стан дитини свідчить про те, що спілкування з батьком поза її бажанням не відповідає найкращим інтересам дитини, а отже, доводи матері про доцільність встановлення способу участі батька у спілкуванні з дитиною та у її вихованні лише за бажанням дитини та лише за присутності матері та/або представників органу опіки/піклування ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені належними та допустимими доказами.

В оцінці доводів касаційної скарги про те, що у справі, яка переглядається, суди не заслухали думку малолітньої дитини, Верховний Суд констатує, що в усіх діях стосовно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3 Конвенції про права дитини).

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

При цьому під час вирішення спору щодо виховання дитини, зважаючи на її вікову категорію, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини спілкуватися з батьками.

Крім того, коли суд бажає вислухати думку дитини аби визначити її побажання щодо проживання з одним із батьків, та при цьому не травмувати психіку дитини та уникнути тиску на неї, суд доручає органам опіки та піклування провести невимушену бесіду з дитиною в домашніх або інших комфортних для неї умовах та повідомити суд про результати цієї бесіди.

Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.

Думка дитини не носить абсолютного характеру, зважаючи на малолітній вік та можливий психологічно-травматичний вплив на неї при встановленні обставин за її участі, а тому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси, що закріплено у частині третій статті 171 СК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг такого віку і розвитку, що здатен самостійно висловлювати свої думки і бажання щодо необхідності зустрічей із батьком, а тому найкращим інтересам дитини буде задоволення вимог позову про необхідність отримання згоди малолітнього на проведення зустрічей із батьком.

Колегія суддів зауважує, що саме лише висловлене бажання малолітньої дитини, якій на момент розгляду справи виповнилося лише 6 років, не може бути безумовною підставою для позбавлення права батька на участь у її вихованні та піклуванні та не свідчить про те, що вказане відповідатиме якнайкращим інтересам малолітнього. Слід враховувати, що дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих, а тому важливо оцінити всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини.

У справі, що переглядається, судді не заслуховували думку дитини, мотиви і висновки щодо цього питання у рішенні не виклали.

Водночас у висновку фахівця від 25 травня 2023 року зазначено, що батько дитини здатний задовольнити її потреби, проте на момент спілкування з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не сприймається хлопчиком у сімейній рольовій моделі як батько, оскільки батьком ОСОБА_3 вважає дідуся.

Отже, в позасудовому розгляді дитина висловила своє ставлення до батька, яке суд апеляційної інстанції врахував під час розгляду справи.

Верховний Суд зауважує, що оцінюючи доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції виходив із балансу інтересів дитини (збереження зв`язків дитини з батьком, враховуючи, що суд не встановив випадків, коли це може зашкодити її здоров`ю та розвитку) і батька (участь у прийнятті рішень у вихованні дитини). Суд надав перевагу інтересам дитини над інтересами батька, визначивши, що перші 10 (десять) зустрічей батька з дитиною мають бути проведені у присутності матері ОСОБА_1 або представника органу опіки та піклування.

Оскільки для установлення психологічного зв`язку дитини із батьком необхідний певний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності сина до батька, 10 (десять) зустрічей батька з дитиною обмежені присутністю матері або представника органу опіки та піклування є співмірними та необхідними, таке тимчасове установлення обмеження батькові та дитині у безперешкодному спілкуванні відповідає якнайкращим інтересам дитини.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про неврахування судами правових висновків Верховного Суду, висловлених у подібних правовідносинах у постановах від 16 червня 2020 року у справі № 577/3476/19, від 23 червня

2020 року у справі № 754/9026/16-ц, від 29 липня 2021 року у справі

№ 758/5545/18, від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16, від 25 липня 2019 року у справі № 761/15172/17, від 28 жовтня 2020 року у справі

№ 241/47/19, з огляду на їх безпідставність, оскільки в цих справах та справі, яка переглядається, судами встановлені різні фактичні обставини.

Верховний Суд може застосувати лише релевантний висновок Верховного Суду, сформульований при вирішенні подібного спору у подібних правовідносинах.

Визначаючи подібність правовідносин, Верховний Суд враховує правовий висновок, викладений у мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20), від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження

№ 14-197цс21), згідно з якими на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 577/3476/19 Верховний Суд погодився із висновком суду апеляційної інстанції про визначення побачень батька з дитиною у присутності матері, обґрунтовуючи це тим, що на час розгляду справи дитини не досягла трирічного віку, майже рік мешкає окремо від батька, дуже прив`язаний до матері і емоційно реагує на її відсутність. Спільний відпочинок дитини у присутності обох батьків не буде провокувати у психоемоційний стрес, який може вплинути на поведінку дитини, стан її здоров`я та відносини з оточенням та у родині, якнайкраще сприятиме інтересам дитини.

У справі № 754/9026/16-ц, яка перебувала на розгляді Верховного Суду, встановлення побачень батька з дитиною за присутності матері було обумовлено результатами діагностики психологічного обстеження дитини, та зазначено, що лише після налагодження довірливих стосунків батька з дитиною може бути розглянуто питання про встановлення стабільного графіку зустрічей, який враховуватиме бажання та інтереси дитини.

У постанові від 29 липня 2021 року у справі № 758/5545/18 Верховний Суд погодився із висновком суду апеляційної інстанції про визначення побачень батька з дитиною у присутності матері, зважаючи на те, що через діагноз малолітній потребує певного лікування, постійної реабілітації та дотримання рекомендацій лікарів, зокрема: розпорядок (режим) дня, відповідної дієти, медичних процедур, а тому з метою не завдання шкоди здоров`ю дитини, зважаючи на її малолітній вік (3 роки), такі зустрічі доцільно проводити у присутності матері.

У справі № 165/2240/16 предметом спору було визначення місця проживання дитини та надання дозволу на виготовлення всіх пов`язаних із перетином державного кордону України документів для виїзду за кордон неповнолітньої дитини та дозвіл на тимчасовий виїзд за неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька.

У справі № 761/15172/17 предметом спору було розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. При вирішенні доводів касаційної скарги щодо неврахування думки дитини, яка висловила бажання проживати з батьком, Верховний Суд вказав, що такі доводи підлягають оцінці разом із усіма іншими встановленими обставинами справи.

У постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 241/47/19 (спір стосувався визначення місця проживання дітей) Верховний Суд виснував про те, що з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

Проаналізувавши наведені в касаційній скарзі постанови Верховного Суду на предмет їх подібності, колегія суддів робить висновок про відсутність підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, оскільки у вказаних справах на підставі їх доказової бази встановлені інші фактичні обставини, а тому підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, не знайшла свого підтвердження.

При цьому колегія суддів наголошує, що визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, у кожній конкретній справі суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини, надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, а тому у цій надчутливій категорії справ уніфікованого та формального підходу бути не може.

Доводи касаційної скарги про неповне дослідження судами обставин, що мають значення для справи, зводяться до незгоди з висновками судів по суті спору, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та обґрунтовано спростовані. Разом із тим, Верховний Суд наголошує, що суд касаційної інстанції є судом, повноважним здійснювати перевірку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права, не наділений повноваженнями встановлювати обставини, що не були попередньо встановлені судами зазначених інстанцій, що позбавляє цей Суд права здійснювати перевірку та переоцінку доказів, що були досліджені та оцінені попередньо.

Дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Розглядаючи зазначений позов, суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку у сукупності, правильно встановили обставини справи, у результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, що відповідають вимогам матеріального та процесуального права, оскільки завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою ефективного захисту порушених прав.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не підтвердилися, висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, а тому колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у незміненій частині та постанову апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 141, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гуцол Руслан Іванович, залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року у незміненій частині та постанову Київського апеляційного суду від 25 січня

2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною

і оскарженню не підлягає.

Судді І. М. Фаловська

С. О. Карпенко

В. В. Сердюк