ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7370/24 Справа № 210/4295/23 Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р.Є. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 210/4295/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року, яке ухвалено суддею Скотар Р.Є. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 24 квітня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» (надалі ТОВ «Сітісервіс-КР») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позовна заява мотивована тим, що 01 січня 2015 року позивач розпочав виконання функцій управителя багатоквартирними будинками по Металургійному району в м. Кривому Розі.

Позивач, у період з 01 липня 2020 року по 01 липня 2023 року, надавав відповідачу послуги за адресою: АДРЕСА_1 на суму 6 917,31 грн, однак відповідач ОСОБА_1 належним чином не здійснювала плату за надані послуги.

Крім того, станом на 21 лютого 2022 року інфляційні збитки становлять 288,31 грн, 3% річних становлять 77,76 грн.

ТОВ «Сітісервіс-КР» звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача по справі. Боржником було подано заяву про скасування судового наказу, у зв`язку з чим Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу винесено ухвалу від 08 червня 2023 року про скасування судового наказу.

На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 липня 2020 року по 01 липня 2023 в розмірі 6 917,31 грн, інфляційні збитки станом на 21 лютого 2022 року в розмірі 288,31 грн, 3% річних станом на 21 лютого 2022 року в розмірі 77,76 грн та судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року позов ТОВ «Сітісервіс-КР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сітісервіс-КР» заборгованість за житлово-комунальні послуги (утримання будинку та прибудинкової території) за період з 01 липня 2020 року по 01 липня 2023 року в розмірі 6 917,31 грн, інфляційні збитки станом на 21 лютого 2022 року в розмірі 288,31 грн, 3% річних станом на 21 лютого 2022 року в розмірі 77,76 грн.

Разом заборгованість складає 7283,38 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сітісервіс-КР» суму сплаченого судового збору в розмірі 2 684 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення у справі, яким в задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду суперечить засадам верховенства права, не відповідає завданню цивільного судочинства та Конституції України, а тому є незаконним внаслідок невідповідності вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано жодних письмових документів, які б підтверджували фактично надані боржнику житлово-комунальні послуги. Не надано і документи, які б вказували на правильність і безспірність розрахунків, застосування тарифів, норм споживання на відповідні послуги.

Відповідач зауважує на тому, що тарифи, на житлово-комунальні послуги, які були затверджені рішенням органу місцевого самоврядування, а саме Криворізькою міською радою від 12 квітня 2017 року № 176, відрізняються від тарифів, за якими ТОВ «Сітісервіс-КР» надає відповідні послуги.

Також в апеляційній скарзі відповідач звертає увагу на те, що ТОВ «Сітісервіс-КР» зазначає, що площа прибирання прибудинкової території становить 2332,68 кв.м., але згідно даних картки будинку, та плану будинку, площа прибирання становить 1594,50 кв.м., тобто позивач має вдвічі зависив площу прибирання.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, станом на момент подання апеляційної скарги, а саме 13 червня 2024 року, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , які з 01 лютого 2014 року надає ТОВ «Сітісервіс-КР», як управитель будинків, споруд та прибудинкової території у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетрвоської області та для проведення їх розрахунків було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності факту наявності фактичних договірних відносин між сторонами з приводу надання та отримання житлово-комунальних послуг, невиконання споживачем обов`язку з їх оплати та наявності підстав для стягнення заборгованості з їх оплати в загальному розмірі 6 917,31 грн. за період з 01 липня 2020 року по 01 липня 2023 року.

Стягуючи з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 288,31 грн та три відсотки річних за порушення виконання зобов`язання по сплаті грошових коштів у розмірі 77,76 грн. за період з 01 липня 2020 року по 01 липня 2023 року, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі порушили грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення, відповідно до статті 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Визначаючи характер спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вони склались у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробником (виконавцем) і споживачем, а тому регулюються положеннями ЦК України та Законом України «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники - споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст. 4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

За визначенням, наданим у ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

На підставі Договору про надання послуг з управління будинком, спорудою та прибудинковою територією у Дзержинському (на теперішній час Металургійному) районі м. Кривого Рогу від 27 грудня 2013 року, укладеному між Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міської ради м. Кривого Рогу та ТОВ «Сітісервіс-КР», останній надає послуги з управління будинком, спорудою та прибудинковою територією у Дзержинському (на теперішній час Металургійному) районі м. Кривого Рогу, в тому числі й до будинку АДРЕСА_3 .

Згідно з пунктом 4.1. цього Договору, договір набуває чинності з моменту підписання та діє протягом 1 року. Функції з управління та надання послуг з утримання будинку, споруди або групи будинків і споруд та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях розпочинають здійснювати з 01 квітня 2014 року. Даний договір може бути пролонговано за згодою сторін на той самий термін. Якщо одна із сторін має намір розірвати договір, вона повинна попередити про свій намір не менш як за місяць до його розірвання.

Згідно з пунктом 4.4. цього Договору, він припиняє свою дію у випадку підписання нового договору, який відповідає новим нормативним актам і Законам України.

У разі припинення дії цього Договору об`єкт передається замовникові із складанням акту прийняття-передачі, про що зазначено у пункті 6.6. Договору (том 1 а.с. 5-6).

Оскільки в Договорі про надання послуг з управління будинком, спорудою та прибудинковою територією у Дзержинському (на теперішній час Металургійному) районі м. Кривого Рогу від 27 грудня 2013 року відсутнє застереження про обов`язковість надання письмової згоди сторін при його пролонгації та відсутності в матеріалах справи жодних відомостей про припинення цього Договору у порядку, визначеному в пунктах 4.4. та 4.4. Договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що цей Договір є чинним та ТОВ «Сітісервіс-КР» є управителем будинку АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється в апеляційній інстанції, що споживачем послуг, що надавалися ТОВ «Сітісервіс-КР» за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 01 липня 2020 року по 01 липня 2023 року була відповідач у справі ОСОБА_1 , як особа, яка зареєстрована за вказаною адресою.

Наявність реєстрації місця проживання осіб в житловому приміщенні зобов`язує, зокрема, по його утриманню та нести відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг незалежно від місця фактичного проживання.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2019 року у справі № 756/10344/14.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право: одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості; на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості. В пункті 5 ч. 2 ст. 7 Закону передбачено, що такому праву споживача прямо відповідає обов`язок оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_2 , відповідачем не укладався, але житлово-комунальні послуги надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини.

Відтак, відсутність укладеного договору не виключає обов`язок відповідача оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку - нести відповідальність в порядку, встановленому законом.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, провадження № 61-11107св18, постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, провадження № 61-26204св18.

Згідно розрахунку заборгованості по приміщенню за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 01 липня 2020 року по 01 липня 2023 року мається заборгованість в сумі 6 917,31 гривень (том 1 а.с.3).

Жодних погашень облікованої заборгованості та поточних нарахувань відповідачем не відображено.

Надаючи оцінку наявним розрахункам заборгованості за житлово-комунальні послуги, проведеним позивачем, перевіривши обґрунтованість та правильність нарахованої суми боргу суд встановив, що сума заборгованості за період з 01 липня 2020 року по 01 липня 2023 року розрахована вірно складає 6 917,31 гривень, що підтверджується наданими позивачем розрахунками, і вказане не спростовано відповідачем.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України, а тому колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 288,31 грн. та трьох відсотків річних за порушення виконання зобов`язання по сплаті грошових коштів у розмірі 77,76 грн.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що позивачем не надано жодних письмових документів, які б підтверджували фактично надані боржнику житлово-комунальні послуги. Не надано і документи, які б вказували на правильність і безспірність розрахунків, застосування тарифів, норм споживання на відповідні послуги, колегією суддів не приймаються, оскільки позивачем на підтвердження даних обставин надано розрахунки заборгованості, акти виконаних робіт, картки фактичної собівартості утримання будинку АДРЕСА_3 , належним чином обґрунтовано нарахування за надані ним послуги відповідачу ОСОБА_1 , в той час як відповідачем ОСОБА_1 надано до суду розрахунки, які були здійснені нею особисто, без будь-яких обґрунтувань та які не стосуються періоду заборгованості за позовними вимогами.

Також колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що тарифи, на житлово-комунальні послуги, які були затверджені рішенням органу місцевого самоврядування, а саме Криворізькою міською радою від 12 квітня 2017 року № 176, відрізняються від тарифів, за якими ТОВ «Сітісервіс-КР» надає відповідні послуги та про те, що ТОВ «Сітісервіс-КР» зазначає, що площа прибирання прибудинкової території становить 2332,68 кв.м., але згідно даних картки будинку, та плану будинку, площа прибирання становить 1594,50 кв.м., тобто позивач має вдвічі зависив площу прибирання, оскільки на підтвердження вказаних обстави відповідачем по справ не надано належних та допустимих доказів.

Колегія суддів зауважує на тому, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Оскільки дія оскаржуваного рішення була зупинена ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 липня 2024 року, та у зв`язку із залишенням судового рішення суду першої інстанції без змін, необхідно поновити його дію.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року залишити без змін.

Поновити дію Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 08 серпня 2024 року.

Головуючий:

Судді: