ПОСТАНОВА

іменем України

01 серпня 2024 року м. Кропивницький

справа № 398/612/24

провадження № 22-ц/4809/1001/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 29 квітня 2024 року у складі судді Молонової Ю.В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказала, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року у справі № 200/359/23 задоволено частково її позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 05 грудня 2022 року №48 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу за період з 18 лютого 2004 року по 11 лютого 2005 року отримання допомоги по безробіттю у Мар`їнському районному центрі зайнятості, починаючи з 16 квітня 2022 року, та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1073,60 грн. Рішення набрало законної сили 13 червня 2023 року. 27 червня 2023 року вона надіслала рекомендованим листом виконавчий лист про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судових витрат зі сплати судового збору в сумі 1073,60 грн, до Управління Державної казначейської служби України у м. Слов`янськ Донецької області. 05 серпня 2023 року вона надіслала на електронну адресу Управління Державної казначейської служби України у м. Слов`янську Донецької області заяву про надання їй відповіді про результати розгляду заяви від 27 червня 2023 року про стягнення судового збору з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у розмірі 1073 грн 60 коп по справі №200/359/23. 08 серпня 2023 року Управління Державної казначейської служби України у м. Слов`янську Донецької області повідомило про те, що її заява зареєстрована 07 липня 2023 року за №10-2195. Відповідно до статті 3 Закону №4901-VI, Порядку №845 та Порядку №190, Управлінням направлено документи та відомості, надіслані стягувачем та боржником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, для безспірного списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів до Головного управління Державної казначейської служби 13 липня 2023 року. Того ж дня вона надіслала на електронну адресу Державної казначейської служби України заяву про надання їй відповіді про результати розгляду заяви, яка була зареєстрована 07 липня 2023 року за №10-2195. 16 серпня 2023 року на її електронну адресу надійшов лист від Державної казначейської служби України з відповіддю на її заяву від 08 серпня 2023 року про надання їй відповіді про результати розгляду заяви, де повідомили про те, що на обліку за Програмою 3504040 з 07 липня 2023 року перебуває виконавчий лист Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/359/23 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на її користь судового збору у сумі 1073,60 грн. Враховуючи Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» заборгованість за виконавчим документом по справі №200/359/23 підлягає погашенню за рахунок Програми 3504040 у третю чергу. Вказала, що її заява про стягнення судового збору надійшла до центрального органу виконавчої влади 07 липня 2023 року з необхідними для цього документами та відомостями. Виконавчий лист був узятий на облік 07 липня 2023 року та перебуває у черзі на виконання за бюджетною програмою КПКВ 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою». Станом на день подачі цієї позовної заяви виконавчий лист у справі №200/359/23 в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судових витрат зі сплати судового збору у сумі 1073,60 грн виконаний не був. Отже, тримісячний строк, визначений частиною четвертої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і абзацу другого пункту 48 Порядку №845 для перерахування коштів стягувачу, був порушений відповідачем. Вважала, що відповідачем допущено умисну протиправну бездіяльність під час тривалого невиконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року по справі № 200/359/23 щодо стягнення коштів з державного органу. Рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Вказане свідчить про те, що орган державної влади повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права. Відсутність у відповідача бюджетних коштів за відповідною бюджетною програмою та наявність значної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні в органах казначейства, не може слугувати підставою для невиконання судового рішення, ухваленого на її користь. Тривалим невиконанням судового рішення у справі №200/359/23, що зумовлено невиплатою коштів (судових витрат зі сплати судового збору) Державною казначейською службою України, їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з недовірою та розчаруванням стосовно державної установи, якою є Державна казначейська служба України та яка допустила по відношенню до неї порушення законодавства та її прав; у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з погіршенням стану здоров`я у похилому віці внаслідок умисної протиправної бездіяльності відповідача; у приниженні гідності, яку вона зазнала внаслідок умисної протиправної бездіяльності Державної казначейської служби України, метою і результатом якої є падіння у неї почуття власної гідності та її гідності в очах оточуючих рідних людей; додаткового психічного напруження, незадоволення, викликаного незаконною умисною бездіяльністю Державної казначейської служби України, як і необхідність докладання додаткових зусиль для захисту своїх прав в суді. Внаслідок умисної протиправної бездіяльності відповідача вона зазнала втрат немайнового характеру. Їй довелося за відсутності юридичної освіти самостійно вивчати судову практику протягом 30 днів (з 14.09.2023 до 14.10.2023) задля того, щоб захистити порушені відповідачем права у судовому порядку. Для звернення за професійною правничою допомогою у неї відсутні кошти.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд стягнути з Державного бюджету України 70000 грн компенсації моральної шкоди, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 29 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до вимог ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2023 року, по справі №200/359/23 позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Донецькій області задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 05 грудня 2022 року №48 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу за період з 18 лютого 2004 року по 11 лютого 2005 року отримання допомоги по безробіттю у Мар`їнському районному центрі зайнятості, починаючи з 16 квітня 2022 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1073,60 грн (а.с.30-41).

27 червня 2023 року, 05 серпня 2023 року та 08 серпня 2023 року ОСОБА_1 зверталась до Управління Державної казначейської служби України у м. Слов`янську Донецької області із заявами про стягнення судового збору у розмірі 1073,60 грн на підставі рішення суду по справі №200/359/23 (а.с.43-46).

Ухвалою Київського оружного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року по справі №320/39620/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення моральної шкоди повернуто позивачу з усіма доданими до неї матеріалами на підставі поданої заяви про відкликання позову (а.с.76).

Ухвалою Донецького оружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року справа №200/370/24, позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення моральної шкоди повернуто позивачеві на підставі поданої заяви про відкликання позову (а.с.79-80).

Як убачається з інформаційної довідки від 23 лютого 2024 року №5-10-10/4052 Державною казначейською службою України проводиться виконання рішення суду у справі №200/359/23 про стягнення на корить ОСОБА_1 судового збору у сумі 1073,60 грн за бюджетною програмою за КПКВК 3504040 (а.с.106).

Судом першої інстанції встановлено, що протягом 2023-2024 років Державна казначейська служба України зверталась до Міністерства фінансів України з запитом про збільшення бюджетних призначень за КПКВК 3504040. Міністерство фінансів України повідомляло про відсутність можливості такого збільшення (а.с.107-118).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Відповідно до ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року по справі №916/1423/17 зроблено висновок, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України суд має встановити, по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 (далі по тексту постанова) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 постанови роз`яснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яку неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої його бездіяльністю. Підставою позовних вимог про стягнення такої моральної шкоди позивач зазначає те, що відповідачем допущено умисну протиправну бездіяльність тривалим невиконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року по справі №200/359/23 щодо стягнення коштів за сплачений судовий збір з державного органу.

Однак доказів бездіяльності Державної казначейської служби України з виконання рішення суду про стягнення коштів матеріали справи не містять. Рішеннями судів в інших справах її бездіяльність також не встановлена.

У постановах Касаційного адміністративного суду від 14.06.2018 у справі №804/3242/17, від 25.07.2018 у справі №466/3828/17, від 15.05.2019 у справі 3688/4324/17, від 13.08.2020 у справі №818/1653/17 зроблено висновок про те, що при виконанні рішень суду, за якими боржником є держава, Казначейство обмежено відповідними бюджетними призначеннями державного органу та коштами, передбаченими програмою для забезпечення виконання рішень суду. Якщо таких коштів недостатнього, Казначейство зобов`язано звернутися до Міністерства фінансів України з пропозиціями щодо внесення змін до закону про Державний бюджет України; при цьому Казначейство відкладає безспірне списання коштів і поновлює його після того, як такі зміни будуть внесені. Отже, перед тим як констатувати факт протиправної бездіяльності Казначейства у правовідносинах, які виникають у зв`язку з виконанням судових рішень, за якими боржником є державний орган, потрібно з`ясувати, чи вжило Казначейство в межах своїх повноважень усі залежні від нього дії (ухвалило рішення), спрямовані на те, щоб сплатити кошти за судовим рішенням, а також чи були для цього об`єктивні підстави та можливості. Під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного/несвоєчасного виконання обов`язкових дій/ухвалення рішень або невиконання їх узагалі. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

Як свідчать письмові докази по справі Казначейство неодноразово зверталося до Міністерства фінансів України, як головного розпорядника бюджетних коштів за КВК 350, щодо збільшення бюджетних призначень за бюджетними програмами Казначейства за КПКВК 3504030 та за КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантована державою», однак питання позитивно вирішено не було з причин недостатності фінансування із Державного бюджету України. Міністерство фінансів повідомляло, що питання збільшення бюджетних призначень Державній казначейській службі України для виконання судових рішень може бути розглянуто у разі внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України» (а.с.106-118).

Слід зазначити, що Державна казначейська служба України є виконавцем судових рішень та має можливість списати кошти Державного бюджету винятково у розмірі, передбаченому Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у позовній заяві позивача, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 29 квітня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

О.Л. Карпенко