1Справа № 335/63/24 2/335/940/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Печерей О.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Рогозіна О.В.,

представників відповідача - адвокатів Шоніної О.В., Есауленко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулась до суду з позовом до КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради (надалі відповідач), яким просила:

1)скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради від 30.11.2023 № 1651к/тр про звільнення позивача з посади сестри медичної старшої (операційної) відділення анестезіології з операційним блоком на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України;

2)скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради від 30.11.2023 № 1652к/тр про звільнення позивача з посади сестри медичної (операційної) відділення анестезіології з операційним блоком за сумісництвом на 0,5 ставки на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України;

3)поновити на роботі у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» на посадах сестри медичної старшої (операційної) відділення анестезіології з операційним блоком та сестри медичної (операційної) відділення анестезіології з операційним блоком за сумісництвом на 0,5 ставки з 30.11.2023;

4)стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 30.11.2023 по 29.12.2023 у розмірі 19732,50 грн. з наступним утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що в період часу з 01.08.2017 по 30.11.2023 перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 18.09.2023 були проведені так звані збори трудового колективу, на яких було повідомлено, що в подальшому можливо буде скорочення штату працівників. При цьому на зборах фактично були присутні лише п`ятнадцять з вісімдесяти працівників відділення анестезіології з операційним блоком, в якому працювала позивач. При цьому наказ адміністрації підприємства про зміни у штатному розкладі не оголошувався і не був наданий для ознайомлення, не було оголошено, кого саме і з яких саме посад будуть скорочувати. Протокол зборів не вівся, був наявний лише реєстр присутніх на зборах. Пізніше, 06.10.2023 позивачу було в усній формі повідомлено про те, що її буде скорочено з посали сестри медичної старшої (операційної) відділення з анестезіології з операційним блоком, однак в день такого повідомлення їй не було запропоновано альтернативних посад. Після цього позивач подала до адміністрації підприємства рапорт з вимогами про надання для ознайомлення наказу від 15.09.2023 про реорганізацію відділення анестезіології, надати інформацію про вакантні посади відповідно до кваліфікації позивача. У відповідь на цей рапорт листом від 06.11.2023 відповідач надав інформацію про те, що позивач була ознайомлена з наказом про зміни у штатному розписі 18.09.2023, після чого їй були запропоновані вакантні посади для переведення, та просив надати відповідь щодо вказаних пропозицій. За ствердженням позивача, всі запропоновані їй посади не відповідали рівню її кваліфікації та досвіду. Оскаржуваними наказами № 1651к/тр і № 1652к/тр від 30.11.2023 позивач була звільнена з обох посад, які вона займала (сестра медична (операційна) та сестра медична старша (операційна) відділення анестезіології з операційним блоком). Про своє звільнення позивач дізналась в день звільнення. При цьому позивачу взагалі не повідомляли про майбутнє звільнення з посади «сестра медична операційна (цілодобової екстреної медичної допомоги) відділення анестезіології з операційним блоком на 0,5 ставки».

Отже, на думку позивача, її звільнення було проведено з істотними порушеннями встановленого законом порядку, що потягло порушення її трудових прав, які підлягають поновленню.

Ухвалою від 03.01.2024 було відкрите провадження у справі, її розгляд визначений в порядку спрощеного позовного провадження, учасникам справи був наданий строк для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування.

18.01.2024 до суду надійшло письмовий відзив відповідача із запереченнями проти задоволення позову, з посиланням на таке.

З 01.08.2017 року ОСОБА_1 прийнята на посаду сестри медичної операційної травматологічного відділення з ліжками політравми, 7 тарифний розряд, не має категорії, не має медичного стажу, що підтверджується випискою з наказу №658 к/тр від 13.07.2017.

Згідно виписки з наказу №3 к/тр від 03.01.2019 ОСОБА_1 сестру медичну операційну травматологічного відділення з ліжками політравми прийнято за сумісництвом на 0,5 ставки з 03.01.2019 на посаду сестрою медичною операційною (цілодобова екстреної медичної допомоги) травматологічного відділення з ліжками політравми.

Згідно виписки з наказу №917 к/тр від 26.11.2019 - ОСОБА_1 старшу сестру медичну операційну травматологічного відділення на 70 ліжок з ліжками політравми, крім того вузькопрофільна палата інтенсивної терапії 6 ліжок переведено з 02.12.2019 на посаду сестри медичної операційної (цілодобової екстреної медичної допомоги) відділення анестезіології з операційним блоком.

Також згідно зазначеного наказу, ОСОБА_1 сестру медичну операційну (сум. на 0,5 ставки) травматологічного відділення на 70 ліжок з ліжками політравми, крім того вузькопрофільна палата інтенсивної терапії 6 ліжок переведено на 0,5 ставки з 02.12.2019 на посаду сестри медичної операційної (цілодобової екстреної медичної допомоги) відділення анестезіології з операційним блоком.

ОСОБА_1 сестру медичну операційну (цілодобової екстреної медичної допомоги) відділення анестезіології з операційним блоком переведено з 01.01.2020 на посаду старшої сестри медичної операційної відділення анестезіології з операційним блоком, що підтверджується випискою з наказу №989 к/тр від 09.12.2019.

З метою упорядкування структури та штатної чисельності працівників підприємства, фонду заробітної плати з метою скорочення витрат на оплату праці 15.09.2023 КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» ЗМР видано наказ №94 «Про внесення змін до штатного розпису», яким передбачено виключення з 15.11.2023 зі штатного розпису лікарні структурних підрозділів, зокрема, Відділення анестезіології з операційним блоком до складу якого входить з поміж інших посади: сестра медична операційна старша/брат медичний операційний старший (пп.8 пп.1.2.2 п.1.2 Наказу) та сестра медична операційна (цілодобової екстреної медичної допомоги) / брат медичний операційний (цілодобової екстреної медичної допомоги) (пп.9 пп.1.2.2 п.1.2 Наказу).

Наказом №102 від 26.10.2023 з метою виправлення допущеної технічної описки внесено зміни до наказу №94 від 15.09.2023, а саме, внесено зміни до п.1 наказу №94 від 15.09.2023 «Про внесення змін до штатного розпису» та перше речення пункту 1 читати в наступній редакції: «Внести зміни до штатного розпису з 01.12.2023р.:». Внесено зміни до п.2.2 наказу №94 від 15.09.2023 «Про внесення змін до штатного розпису» та п.2.2 читати в наступній редакції: «2.2. У разі відмови від переведення або відсутності вакансій на підприємстві, повідомити працівників про звільнення за скороченням чисельності з 01.12.2023 року на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України».

Згідно з ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. Отже, право роботодавця самостійно визначати чисельність працівників і штатний розпис не потребує додаткового доведення, і судові органи не можуть вимагати обґрунтування доцільності скорочення чисельності або штату та саме в рамках розгляду спору про поновлення на роботі й вирішується питання про правомірність звільнення з роботи, тому до повноважень суду входить перевірка правильності проведення та дотримання роботодавцем процедури звільнення, у тому числі за скороченням, конкретного працівника.

На думку відповідача, ствердження позивачки про те, що її не було належним чином повідомлено про скорочення, не відповідають дійсності.

Так 18.09.2023 року було проведено загальні збори учасників Відділення анестезіології з операційним блоком, на яких була присутня Позивачка. КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР зазначає про те, що жодним нормативно-правовим актом та/або внутрішнім локальним актом не передбачено обов`язку Роботодавця видавати внутрішній наказ з метою організації зборів працівників. Доказів зворотного позивачкою не надано, вимога щодо видання окремого наказу задля організації зборів працівників відділення є суб`єктивною думкою ОСОБА_1 .

Належне повідомлення працівників Відділення про проведення зборів підтверджує кількісний склад працівників, які були присутні на вказаних зборах. Так, з загальної кількості працівників відділення 102, були присутні 93 особи, були відсутні 6 мобілізованих працівників та 3 працівниці, що перебувають у декретній відпустці.

На зборах, які були проведені 18.09.2023 працівникам відділення було повідомлено, що 15.09.2023 КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» ЗМР видано наказ №94 «Про внесення змін до штатного розпису», яким передбачено виключення зі штатного розпису лікарні структурних підрозділів, зокрема, Відділення анестезіології з операційним блоком у складі працівників, згідно переліку у наказі. Також, передбачено введення «Відділення анестезіології» у складі працівників за переліком, зазначеному в наказі (пп.1.3.4 п.1.3 Наказу) та введення посад в штатний розпис структурних підрозділів (п.1.4 Наказу). Працівників було попереджено про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва та повідомлено, що у зв`язку із змінами в штатному розписі кожному буде запропоновано наявні вакансії у лікарні, задля подальшого працевлаштування. У разі відмови працівника від переведення на іншу роботу його буде звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності (штату). Вказані обставини підтверджуються змістом Протоколу зборів від 18.09.2023. Наказ №94 від 15.09.2023 надано працівникам відділення на ознайомлення, після чого вони факт ознайомлення підтвердили поставивши власні підписи у Списку робітників Відділення анестезіології з операційним блоком на ознайомлення зі змінами штатного розкладу, згідно наказу №94 від 15.09.2023.

При цьому відповідач виходить з того, що окремої форми повідомлення про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці чинним законодавством не передбачено.

Також відповідач зазначив, що на виконання вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України позивачу було надано декілька пропозицій про переведення на вакантні посади від яких позивач відмовилась.

Відмовляючись від запропонованих посад, ОСОБА_1 зазначила, що запропоновані вакансії сестра медична Відділення екстреної медичної допомоги ( 30 ліжок); сестра медична (для ліжок інтенсивної терапії) Відділення інтенсивної терапії №1 (21 ліжко); сестра медична (процедурна) Відділення ранньої реабілітації (50 ліжок) не відповідають її кваліфікації та спеціалізації «сестра медична операційна». Запропонована вакансія сестри медичної операційної Відділення хірургії з центром ШКК не підходить позивачці в рамках умов праці.

Однак, на думку відповідача, такі ствердження позивача є хибними. Обов`язку дотримуватись вимог щодо переважного права на залишення на роботі у відповідача не виникло, оскільки у позивача не було такого права.

Окремо відповідач звернув увагу на те, що всі працівники відділень, виведених зі штату, які згідно оспорюваного наказу були переведені за їх згодою на інші посади. Звільнено було лише позивачку, оскільки вона від запропонованих посад відмовилася.

Також відповідач зауважив, що, на його думку, що розрахунок середнього заробітку, наведений позивачкою в позовній заяві є хибним, оскільки розрахунок здійснюється за жовтень та листопад 2023. А, вимогами абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Звільнення позивачки відбулося 30.11.2023, а отже проведення позивачкою розрахунку виходячи з показників за жовтень і листопад 2023 не відповідає вимогам Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року.

Відтак, відповідач наполягає на тому, що при звільненні позивача були виконані належним чином всі вимоги чинного законодавства.

Відповіді на відзив сторона позивача не надала.

Під час судового розгляду позивача ОСОБА_1 та її представник, адвокат Рогозін О.В., позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві.

Зокрема, позивач наполягала на тому, що про майбутнє звільнення її з обох посад відповідач її персонально не попереджав ані за два місця до звільнення, ані взагалі, у зв`язку з чим вона до останнього не знала і не розуміла, чи буде вона звільнена, чи ні. Під час зборів колективу 18.09.2023 із змістом наказу про зміни у штатному розписі від 15.09.2023 № 94 позивача та інших працівників не ознайомлювали. Реєстр з підписами, на який посилається відповідач, в якому є й підпис позивача, насправді є реєстром присутнім на зборах, і на момент проставляння підписів на ньому не було зазначено, що підпис означає ознайомлення з наказом. При цьому більшість осіб, чиї підписи є цьому списку, поставили їх пізніше, а не під час проведення зборів. З наказом № 94 від 15.09.2023 позивача ознайомили значно пізніше, однак і після цього вона не була попереджена, чи буде вона звільнена у зв`язку із скороченням штату, і якщо буде, то з якої саме посади. Також позивач не заперечувала, що отримувала від позивача пропозиції про переведення на інші посади сестри медичної (операційної) в інших відділеннях, однак відмовилась від цих пропозицій як через те, що вважала їх невідповідними своїй освіті й кваліфікації, так і через незгоду з умовами праці на таких посадах. Водночас позивач наполягала на тому, що пропозицій щодо переведення з посади сестри медичної старшої (операційної) їй взагалі не надходило. Крім того, вона не була ознайомлена із змінами до наказу № 94 щодо перенесення дати введення в дію нового штатного розпису (01.12.2023 замість 15.11.2023).

Представник позивача, адвокат Рогозін О.В., наполягав на тому, що, оскільки позивач не була персонально попереджена про звільнення у зв`язку із скороченням штату з конкретних посад, ані за два місяці до звільнення, ані взагалі, вона була звільнена з порушенням встановленого законом порядку.

Представники відповідача, адвокати Шоніна О.В. та Есауленко Т.Є., заперечували проти задоволення позову, посилаючись на факти і доводи, викладені у відзиві на позов. Зокрема, вони наполягали, позивач, як і всі працівники, були попереджені про скорочення штату шляхом ознайомлення з наказом № 94 від 15.09.2023 за два з половиною місяця до введення його в дію, про свідчать їх власноручні підписи. Протягом цього часу позивач декілька разів відмовлялась від запропонованих їй вакантних посад. При цьому посада сестри медичної старшої (операційної) позивача не була запропонована для переведення, оскільки у новому штатному розписі такої посади не було передбачено взагалі, а посада сестри медичної старшої у відділенні анестезіології не була вакантною. За таких умов відповідач переконаний, що виконав всі приписи ст. 49-2 КЗпП України щодо дотримання трудових прав позивача.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані ними докази, суд встановив такі обставини.

З 01.08.2017 року позивач ОСОБА_1 прийнята на посаду сестри медичної операційної травматологічного відділення з ліжками політравми, 7 тарифний розряд, не має категорії, не має медичного стажу, що підтверджується випискою з наказу №658 к/тр від 13.07.2017.

Наказом № 3 к/тр від 03.01.2019 позивача ОСОБА_1 , сестру медичну операційну травматологічного відділення з ліжками політравми, прийнято за сумісництвом на 0,5 ставки з 03.01.2019 на посаду сестрою медичною операційною (цілодобової екстреної медичної допомоги) травматологічного відділення з ліжками політравми.

Наказом № 917 к/тр від 26.11.2019 позивача ОСОБА_1 , старшу сестру медичну операційну травматологічного відділення на 70 ліжок з ліжками політравми, крім того вузькопрофільна палата інтенсивної терапії 6 ліжок, переведено з 02.12.2019 на посаду сестри медичної операційної (цілодобової екстреної медичної допомоги) відділення анестезіології з операційним блоком.

Також згідно зазначеного наказу, ОСОБА_1 сестру медичну операційну (сум. на 0,5 ставки) травматологічного відділення на 70 ліжок з ліжками політравми, крім того вузькопрофільна палата інтенсивної терапії 6 ліжок, переведено на 0,5 ставки з 02.12.2019 на посаду сестри медичної операційної (цілодобової екстреної медичної допомоги) відділення анестезіології з операційним блоком.

Після цього ОСОБА_1 сестру медичну операційну (цілодобової екстреної медичної допомоги) відділення анестезіології з операційним блоком переведено з 01.01.2020 на посаду старшої сестри медичної операційної відділення анестезіології з операційним блоком, що підтверджується випискою з наказу №989 к/тр від 09.12.2019.

Наказом відповідача № 93 від 15.09.2023 було затверджено нову структуру Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради. Зокрема, цим наказом було передбачено створення відділення анестезіології.

Наказом відповідача № 94 від 15.09.2023 «Про внесення змін до штатного розпису», з метою упорядкування структури та штатної чисельності працівників підприємства, фонду заробітної плати, з метою скорочення витрат на оплату праці, зі штатного розпису з 15.11.2023 було виключено відділення анестезіології з операційним блоком, в якому працювала ОСОБА_1 (п. 1.2.2), та одночасно введено відділення анестезіології (п. 1.3.4).

Цим же наказом було передбачено, що завідуючі відділень мають повідомити всіх працівників, чиї посади буде виключено зі штатного розпису та працівників, істотні умови яких буде змінено за процедурою, передбаченою Кодексом законів про працю України, вжити заходів для переведення на інші посади відповідно до штатного розпису згідно освіти та необхідного досвіду роботи (п. 2.1); у разі відмови від переведення або відсутності вакансій на підприємстві, повідомити працівників про звільнення за скороченням чисельності з 08.11.2023 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (п. 2.2).

18.09.2023 відбулись загальні збори працівників відділення анестезіології з операційним блоком, що підтверджується протоколом № 2 від 18.09.2023.

За змістом цього протоколу, на зборах були присутні 93 особи, в тому числі позивач ОСОБА_1 . Під час зборів виступив в.о. медичного директора ОСОБА_2 , який повідомив присутніх про факт видання наказу № 94 від 15.09.2024, яким передбачено виключення з штатного розпису підприємства деяких структурних підрозділів і, зокрема, відділення анестезіології з операційним блоком, у складі працівників, що займають певні посади, і в тому числі, посади сестри медичної старшої (операційної) та сестри медичної (операційної).

Також у протоколі зазначено, що О. Великий зазначив, що «у зв`язку із зазначеними змінами в організації виробництва і праці попереджаємо Вас про звільнення із займаних посад на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з 15.11.2023. На виконання вимог чинного законодавства кожному з Вас буде запропоновано вакантні посади у лікарні задля подальшого працевлаштування. У разі відмови працівника від переведення на іншу роботу його буде звільнено у зв`язку із скороченням чисельності (штату)».

Відповідно до Списку робітників Відділення анестезіології з операційним блоком, 18.09.2023 позивача ОСОБА_1 була ознайомлена з наказом № 94 від 15.09.2023.

Наказом № 102 від 26.10.2023 були внесені зміни до наказу № 94 від 15.09.2023, згідно яких зміни до штатного розпису передбачалось внести з 01.12.2023, а також повідомити працівників про звільнення за скороченням чисельності з 01.12.2023.

Позивач з наказом № 102 від 26.10.2023 персонально ознайомлена не була, що представники відповідача підтвердили в судовому засіданні, посилаючись на те, що вказаний наказ покращував становище працівників (відтермінував дату можливого звільнення), і тому відповідач не вбачав за обов`язкове окремо знайомити працівників з його змістом.

В період часу з 17.10.2023 по 30.11.2023 відповідач надавав позивачу пропозиції про переведення на вакантні посади.

Так, 17.10.2023 була надана пропозиція №01-14/3456 відповідно до якої запропоновано наступні вакантні посади:

- Сестра медична Відділення екстреної медичної допомоги ( 30 ліжок);

- Сестра медична (для ліжок інтенсивної терапії) Відділення інтенсивної терапії №1 (21 ліжко);

- Сестра медична операційна Відділення щелепно-лицьової хірургії 3 отоларингологічними ліжками (30 ліжок);

- Сестра медична (процедурна) Відділення ранньої реабілітації (50 ліжок).

Від запропонованих 17.10.2023 пропозицій ОСОБА_1 відмовилася надавши до канцелярії лікарні відповідний лист від 27.10.2023 вх. №1681/01-08.

30.10.2023 позивачу була надана пропозиція №01-14/3643, відповідно до якої запропоновано наступні вакантні посади:

- Сестра медична Відділення екстреної медичної допомоги ( 30 ліжок);

- Сестра медична (для ліжок інтенсивної терапії) Відділення інтенсивної терапії №1 (21 ліжко);

- Сестра медична операційна Відділення хірургії з центром ШКК ( 60 ліжок);

- Сестра медична (процедурна) Відділення ранньої реабілітації (50 ліжок).

14.11.2023 позивачу була надана пропозиція №01-14/3873, відповідно до якої запропоновано наступні вакантні посади:

- Сестра медична Відділення екстреної медичної допомоги ( 30 ліжок);

- Сестра медична (для ліжок інтенсивної терапії) Відділення інтенсивної терапії №1 (21 ліжко);

- Сестра медична операційна Відділення хірургії з центром ШКК ( 60 ліжок);

- Сестра медична (процедурна) Відділення ранньої реабілітації (50 ліжок);

- Сестра медична Відділу інфекційного контролю.

У зв`язку з перебуванням 14.11.2023 ОСОБА_1 на лікарняному вказана пропозиція направлена за поштою адресою її мешкання.

27.11.2023 позивачу була надана пропозиція №01-14/4058, 30.11.2023 пропозиція №01-14/4123 відповідно до яких запропоновано наступні вакантні посади:

- Сестра медична Відділення екстреної медичної допомоги ( 30 ліжок);

- Сестра медична (для ліжок інтенсивної терапії) Відділення інтенсивної терапії №1 (21 ліжко);

- Сестра медична операційна Відділення хірургії з центром ШКК ( 60 ліжок);

- Сестра медична (процедурна) Відділення ранньої реабілітації (50 ліжок).

Від запропонованих 27.11.2023 та 30.11.2023 вакансій Позивачка відмовилася надавши до канцелярії лист від 30.11.2023 вх. №1934/01-08.

Наказом №1651к/тр від 30.11.2023 звільнено ОСОБА_1 сестру медичну старшу (операційну) відділення анестезіології з операційним блоком з 30.11.2023 року у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників по п.1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом №1652 к/тр від 30.11.2023 звільнено ОСОБА_1 сестру медичну операційну (цілодобової екстреної медичної допомоги) відділення анестезіології з операційним блоком з сумісництва на 0,5 ставки з 30.11.2023 у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників по п.1 ст.40 КЗпП України.

Оцінюючи встановлені обставини та доводи сторін, проаналізувавши відповідні норми матеріального права та судову практику їх застосування, суд приходить до такого.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва та праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Порядок вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та порядок урахування переважного права працівника на залишення на роботі встановлено статтями 42, 49-2 КЗпП України.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому суд виходить з того, що у відповідних правовідносинах працівник, як слабша сторона, користується посиленим захистом з боку законодавця, що полягає у покладенні на роботодавця тягаря доказування того, що він належним чином вчинив всі передбачені законом заходи.

Разом з цим, встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач вказаних вимог належним чином не виконав.

Так, єдиним документом, де прямо зазначено про попередження працівників відділення анестезіології з операційним блоком про можливе звільнення у зв`язку із скороченням штатів, і на який посилався відповідач, є протокол зборів № 2 від 18.09.2023.

Однак цей протокол не є належним і допустимим доказом попередження працівників, і позивача зокрема, про звільнення у зв`язку із скороченням штатів, з огляду на таке:

1)протокол не містить відомостей про попередження персонально кожного з працівників про звільнення з певної посади і одночасно про пропозиції щодо надання іншої роботи на цьому ж підприємстві; замість протокол містить відомості про узагальнений виступ виконуючого обов`язки медичного директора відповідача;

2)суду не було надано належних і допустимих доказів присутності на ньому працівників у кількості 93-х осіб, як зазначено у самому протоколі, оскільки реєстр працівників відділення, наданий відповідачем, є підтвердженням лише факту ознайомлення працівників з наказом № 94 від 15.09.2023 (на чому наполягав сам відповідач), і не є додатком до протоколу № 2 від 18.09.2023 (ані в протоколі, ані в реєстрі про це не зазначено);

3)протокол не містить відомостей про процедуру обрання голови і секретаря зборів, і суду не було надано жодного доказу на підтвердження того, яким і чиїм рішенням особи, що підписали протокол, були обрані (призначені) головою і секретарем зборів, внаслідок чого неможливо встановити їх компетенцію і ступінь відповідальності за достовірність фактів, відображених у протоколі.

Разом з цим, суд зауважує, що застосоване у ст. 49-2 КЗпП України формулювання «про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці», хоча і не встановлює конкретної форми і способу такого попередження, передбачає, що таке попередження повинно бути персональним, тобто звернутим до кожного працівника окремо, й таким, із змісту якого для працівника було б очевидним, що він буде звільненим у зв`язку із скороченням штату з певної дати і з певної посади, в тому числі у разі, якщо не погодиться на одночасно висунуту пропозицію щодо іншої роботи на цьому ж підприємстві.

Відповідач доказів того, що позивач була попереджена персонально і саме в описаний вище спосіб, не надав.

Суд зауважує, що ознайомлення працівників, і позивача зокрема, з наказом № 94 від 15.09.2023 «Про внесення змін до штатного розпису», не може бути ототожнене з попередженням працівників про наступне вивільнення в розумінні ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, з тих підстав, що, по-перше, зміна штатного розпису в принципі не обов`язково тягне скорочення чисельності або штату працівників, а по-друге, сам наказ № 94 не містить жодних конкретних відомостей про те, що внесення вказаних у ньому змін тягне зменшення певної кількості посад чи працівників на них в цілому по підприємству, оскільки поряд з ліквідацією (виведенням) структурних підрозділів він передбачав й утворення нових.

Більше того, сам наказ № 94 від 15.09.2023 передбачав, що працівники, що відмовились від переведення, та для яких не буде вакансій, мають бути окремо повідомлені про звільнення за скороченням чисельності з 08.11.2023, тобто також передбачав персональне попередження кожного відповідного працівника, чого зроблено, однак, не було.

Про дату введення в дію нового штатного розпису та дату звільнення з скороченням 01.12.2023, позивач взагалі не була повідомлена, що сторонами не заперечувалось.

У зв`язку з цим суд погоджується з доводами позивача щодо того, що внаслідок таких дій відповідача вона до моменту звільнення не була персонально попереджена, чи буде вона звільнена, з якої дати та з якої посади, оскільки це узгоджується з наведеним вище.

Як наслідок, суд не бере до уваги й факт відмови позивача від запропонованих їй посад для переведення, оскільки у жодній відповідній пропозиції також не було зазначено, що пропозиції надані у зв`язку з наступним вивільненням працівників через скорочення їх чисельності або штату, і що наслідком відмови від них буде звільнення.

Крім того, відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що з 01.12.2023 дійсно затверджений новий штатний розпис, тобто що в організації виробництва і праці на підприємстві дійсно відбулись зміни, що полягали у зменшенні штатних одиниць та (або) чисельності працівників. При цьому сам відповідач у відзиві підкреслив, що навіть після змін у штатному розписі всі працівники, крім позивача, залишились працевлаштованими, незважаючи на скорочення.

За правовою позицією, зазначеною у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, що була підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.09.2018 у справі № 800/538/17, за приписами ч. 1 ст. 40, ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення.

Однак відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, які саме вакансії були наявні на підприємстві у період часу перед звільненням позивача, і чи всі вони були запропоновані позивачу.

На переконання суду, виходячи з презумпції неправомірності дій відповідача, яка ним під час розгляду цієї справи не спростована, сукупність наведених неналежних дій відповідача призвела до істотного порушення трудових прав позивача, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Заперечивши проти розрахунку середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, наданого позивачем, відповідач свого розрахунку не надав, і не конкретизував, в якій саме частині наданий позивачем розрахунок не відповідає вимогам чинного законодавства.

Не надав відповідач й вихідних даних для належного, на його думку, розрахунку.

Відтак, суд вважає позов законним і обґрунтованим і в цій частині.

Суд також зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Виходячи з цього, суд наголошує, що відсутність у роботодавця на момент поновлення працівника на роботі посади, штатної одиниці, структурного підрозділу тощо, які існували на момент незаконного звільнення, не можуть бути перешкодою для поновлення такого працівника на роботі. Дискреційні повноваження роботодавця щодо визначення своєї структури і чисельності працівників не є неосяжними і обмежені обов`язком дотримуватись трудових прав працівників.

Відтак, суд вважає за необхідне визначити такий порядок виконання цього рішення, що у разі відсутності станом на час ухвалення рішення суду у штатному розписі відповідача посад, на яких позивач поновлений на роботі, рішення суду в цій частині підлягає виконанню у спосіб поновлення позивача на відповідних рівнозначних вакантних посадах, а у разі відсутності таких вакантних посад шляхом включення до штатного розпису відповідних посад і поновлення позивача на них.

Витрати на оплату професійної правничої допомоги сторонами у справі до стягнення не пред`являлись.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання цього позову, судовий збір за відповідною ставкою, що була чинною станом на час подання позову (29.12.2023), підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 4, 5, 12, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - задовольнити повністю.

Скасувати наказ виконуючого обов`язки медичного директора Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради від 30.11.2023 № 1651к/тр про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з посади сестри медичної старшої (операційної) відділення анестезіології з операційним блоком на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на роботі у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» на посаді сестри медичної старшої (операційної) відділення анестезіології з операційним блоком з 30.11.2023.

Скасувати наказ виконуючого обов`язки медичного директора Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради від 30.11.2023 № 1652к/тр про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з посади сестри медичної (операційної) відділення анестезіології з операційним блоком за сумісництвом на 0,5 ставки на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на роботі у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» на посаді сестри медичної (операційної) відділення анестезіології з операційним блоком за сумісництвом на 0,5 ставки з 30.11.2023.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 30.11.2023 по 29.12.2023 у розмірі 19732,50 грн. з наступним утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради в дохід держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

На підставі пунктів 2 та 4 частини першої статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На підставі ч. 1 ст. 267 ЦПК України визначити, що у разі відсутності станом на час ухвалення рішення суду у штатному розписі відповідача посад, на яких позивач поновлений на роботі, рішення суду в цій частині підлягає виконанню у спосіб поновлення позивача на відповідних рівнозначних вакантних посадах, а у разі відсутності таких вакантних посад шляхом включення до штатного розпису відповідних посад і поновлення позивача на них.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Комунальне некомерційне підприємство «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради, , місце знаходження: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 80.

Повний текст рішення складений 06.08.2024.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення постанови апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення, а разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, - протягом 30 днів з дня вручення копії рішення.

Суддя М.М. Мінаєв