Справа № 2027/8487/12
Провадження № 6/643/274/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2024

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Олійника О.О.,

за участі секретаря судового засідання - Єрмакової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про заміну стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження та поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання у цивільній справі № 2027/8487/12 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з заявою про заміну сторони у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження та поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання у цивільній справі № 2027/8487/12 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики.

В обґрунтування заяви зазначив, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 березня 2013 року, зокрема, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 26 січня 2009 року у розмірі 487 446,77 грн.

На виконання зазначеного рішення суду 22 квітня 2013 року видано виконавчий лист, який пред`явлено до примусового виконання. Постановою державного виконавця від 08 липня 2014 року відкрито виконавче провадження № 43951425.

Вказав, що 20 травня 2015 року між ОСОБА_2 та ним укладено договір цесії, за яким він набув право вимоги до ОСОБА_3 . На підставі цього договору він звернувся до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, яку ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2015 року задоволено. На виконання зазначеної ухвали постановою державного виконавця від 18 лютого 2016 року замінено сторону виконавчого провадження. Проте, в подальшому ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року, яку залишено без змін постановою Верховного Суду, ухвалу суду першої інстанції про заміну стягувача скасовано у зв`язку з тим, що договір цесії не був нотаріально посвідчений.

У зв`язку з чим між ним та ОСОБА_2 25 січня 2021 року укладено новий договір відступлення права вимоги (цесії), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстровим номером № 84, за умовами якого він набув право вимагати від ОСОБА_3 належного виконання на його користь всіх без винятку зобов`язань, передбачених основним договором позики в сумі, обсягах та з урахуванням фактів, встановлених рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 березня 2013 року у справі № 2027/8487/12.

Тобто, наразі він є новим кредитором ОСОБА_3 за укладеним нею договором позики з ОСОБА_1 , що є підставою для заміни стягувача у виконавчому листі.

Також зазначив, що постановою державного виконавця від 24 травня 2017 року у виконавчому провадженні № 43951425 повернуто виконавчий документ стягувачу. Він намагався оскаржити вказану постанову. Ухвалою суду від 14 січня 2019 року його скаргу залишено без розгляду, оскільки він не був стороною виконавчого провадження.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 10.09.2015 року (якою було змінено сторону виконавчого провадження) було скасовано та ухвалено нову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження було відмовлено.

Скасовуючи ухвалу районного суду та відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження апеляційний суд виходив з того, що в порушення вимог ч. 1 ст. 513 ЦК України договір відступлення права вимоги (цесії) від 20 травня 2015 року було укладено у простій письмовій формі, в той час як договір основного зобов?язання було нотаріально посвідчено, у зв?язку з чим сторони договору недотримались форми договору і тому апеляційний суд вважав, що заміна сторони у зобов?язанні не відбулася.

Тобто, ОСОБА_1 не було визнано новим після ОСОБА_2 кредитором виключно через те, що укладений між ними договір відступлення права вимоги (цесії) не був посвідчений нотаріально.

Задля приведення дійсних правовідносин сторін у повну відповідність та до неухильного дотримання законодавства і судової практики, яка не могла бути їм відома станом на момент укладення договору відступлення права вимоги (цесії) від 20 травня 2015 року, сторони вирішили укласти новий договір відступлення права вимоги (цесії) та посвідчити його нотаріально.

Тому, 25 січня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії), посвідчений 25 січня 2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстровим № 84.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 набув право вимагати від ОСОБА_4 належного виконання на його користь всіх без винятку зобов?язань, передбачених основним договором, в сумі, обсягах та з урахуванням фактів, встановлених рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 березня 2013 року по цивільній справі № 2027/8487/12.

Крім того, ОСОБА_1 також набув право вимоги до ОСОБА_4 про сплату на його користь процентів за користування позикою, а також штрафів, пені, неустойки та інших платежів, передбачених законом у зв?язку з несвоєчасним виконанням ОСОБА_4 своїх зобов?язань, навіть якщо вони прямо не згадані в цьому договорі відступлення права вимоги (цесії) або основному договорі, але передбачені цивільним законодавством та звичаям ділового обороту.

Тож, наразі новим кредитором (позикодавцем) за укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 договором позики знову є ОСОБА_1 .

У цей же час, наразі виконавчий лист № 2027/8487/12 від 22 квітня 2013 року разом із відповідною постановою державного виконавця було повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а отже він досі залишається ані добровільно, ані примусово невиконаним.

Також просить поновити строк для пред`явлення виконавчого документи, оскільки на його думку він пропущений з поважних причин.

З урахуванням викладеного, просить замінити стягувача у виконавчому листі, виданому 22 квітня 2013 року Московським районним судом м. Харкова у цивільній справі № 2027/8487/12, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 26 січня 2009 року в розмірі 487 446 грн. 77 коп., з яких: 86 942 грн. 08 коп. - сума основного боргу, 8 367 грн. 88 коп. - сума 3% річних, 26 136 грн. 81 коп. - сума процентів за користування позикою, 366 000 грн. 00 коп. - сума нарахованих штрафів за прострочення боржником виконання зобов?язання, з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 . Поновити пропущений строк пред`явлення виконавчого листа, виданого 22 квітня 2013 року Московським районним судом м. Харкова у цивільній справі № 2027/8487/12, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 26 січня 2009 року в розмірі 487 446 грн. 77 коп., з яких: 86 942 грн. 08 коп. - сума основного боргу, 8 367 грн. 88 коп. - сума 3% річних, 26 136 грн. 81 коп. - сума процентів за користування позикою, 366 000 грн. 00 коп. - сума нарахованих штрафів за прострочення боржником виконання зобов`язання, до виконання.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2021 року, головуючим по справі визначено суддю Мельникову І.Д.

20.05.2021 року боржник ОСОБА_3 подала до суду заперечення на заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження та поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, в яких просить відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі та розглянути справу за її відсутності.

В обґрунтування заперечень на заяву зазначила, що стягувач попустив строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання ще у 2014 році. На протязі чотирьох років нічого не робив, хоча строк пред`явлення виконавчих листів до виконання складає один рік. Оскарження ОСОБА_1 , особою, яка не була стороною виконавчого провадження постанов про повернення виконавчих листів, не є підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів для виконання для стягувача ОСОБА_2 , який в свою чергу жодних дій з моменту повернення виконавчого листа (з 24.05.2017 року) не вчиняв. Крім того, зазначила, що заявник ОСОБА_1 на стадії виконавчого провадження фактично просить замінити позивача, а не стягувача, оскільки після ухвалення судового рішення жодних законних змін у цивільних правовідносинах, які випливають із спірного договору позики не відбувалось. Згідно із розпорядженням Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2022 року, головуючим у справі визначено суддю Тімошенко Н.В.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 15.01.2024 року цивільну справу № 2027/8487/12 заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про заміну сторони у виконавчому провадженні та поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання передано на розгляд до Московського районного суду м. Харкова за підсудністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим у справі визначено суддю Олійника О.О.

Представник заявника у судове засідання не з`явився, просив провести розгляд заяви без його участі.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Боржник ОСОБА_3 у судове засідання також не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в задоволенні заяви просила відмовити у повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 433, ч. 3 ст. 442 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Згідно із ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, встановив наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 березня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 , про стягнення суми боргу стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 26 січня 2009 року у розмірі 487446,77 грн та судовий збір в сумі 3219,00 грн.

На виконання зазначеного рішення суду 22 квітня 2013 видано два виконавчих листи, у яких зазначено строк пред`явлення їх до виконання до 29 березня 2014 року (а. с. 205, 233 том 1).

08 липня 2014 року державним виконавцем на підставі заяв стягувача від 07 липня 2014 року прийнято постанови про відкриття виконавчих проваджень за № 43951335 та № 43951425 з примусового виконання зазначених виконавчих листів (а. с. 105, 106 том 1).

Відомостей щодо оскарження вказаних постанов державного виконавця матеріали справи не містять.

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження на підставі того, що 20 травня 2015 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого він набув право вимоги до ОСОБА_3 за договором позики від 26 січня 2009 року з урахуванням фактів, встановлених рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 березня 2013 року (а. с. 107 том 1).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2015 року заяву ОСОБА_1 задоволено та замінено сторону виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення по справі № 2027/8487/12 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики від 26 січня 2009 року у розмірі 487446,77 грн та судового збору у розмірі 3219,00 грн з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 (а. с. 114-115 том 1).

Однак, ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 18 червня 2018 року, ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2015 року скасовано та у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено (а. с. 156-158, 193-196, том 1).

24 травня 2017 року постановами державного виконавця у виконавчих провадженнях № 43951335 та № 43951425 з виконання виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_3 суми боргу та судового збору виконавчі листи повернуто стягувачу, про що також зроблені відповідні відмітки на виконавчих листах (а. с. 205, 208, 233, 236 том 1).

Зазначені постанови державного виконавця від 24 травня 2017 року оскаржені ОСОБА_1 до суду. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13 грудня 2017 року, у задоволенні вимог скарги відмовлено у повному обсязі. Постановою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року зазначені судові рішення скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. У ході нового розгляду справи ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14 січня 2019 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з тим, що він не є стороною виконавчого провадження (а. с. 209-218 том 1).

25 січня 2021 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги (цесії), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстровим номером № 84, за умовами якого ОСОБА_1 набув право вимагати від ОСОБА_3 належного виконання на його користь всіх без винятку зобов`язань, передбачених основним договором позики від 26 січня 2009 року в сумі, обсягах та з урахуванням фактів, встановлених рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 березня 2013 року у справі № 2027/8487/12 (а. с. 221 том 1).

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі, виданому 22 квітня 2013 року Московським районним судом м. Харкова у цивільній справі № 2027/8487/12 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики від 26 січня 2009 року в розмірі 487 446,77 грн. з ОСОБА_2 на нього, та поновлення пропущеного строку пред`явлення цього виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2021 року зазначена заява ОСОБА_1 повернута без розгляду.

Ухвала є чинною та не оскаржувалась.

12 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з заявою про заміну сторони у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження та поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання у цивільній справі № 2027/8487/12 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики.

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (частини перша, друга статті 442 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни боржника внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 52 ЦПК України, - це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Отже, особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Водночас, заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, в тому числі, до відкриття виконавчого провадження.

Положення статті 55 ЦПК України визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (тобто, протягом невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто, таке право не є абсолютним і обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

За правилом частини першої та статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Частиною 2 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції на час видачі виконавчого листа передбачено, що виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Згідно вимог статті 23 вказаного Закону строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, в тому числі, пред`явленням виконавчого документа до виконання, частковим виконанням рішення боржником. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», частиною 1 статті 12 якого передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

За загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (стаття 58 Конституції України).

У пункті 2 рішення Конституційного Суду України у справі N 1-7/99 від 9 лютого 1999 року (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вказано, що цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

При цьому, у пункті 3 вказаного рішення вказано, що надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Враховуючи, що Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року в пункті 5 Розділу XIII «Прикінцеві та Перехідні положення» встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом (протягом 3-х років), то має місце пряма вказівка законодавця про надання зворотної дії в часі положенню щодо поширення 3-х річного строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, які були видані до 05 жовтня 2016 року, а не лише після набрання чинності Закону від 02 червня 2016 року.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 02 червня 2016 року №1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких не сплив на час набрання чинності Законом від 02 червня 2016 року № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII «Прикінцевих та перехідних положень» не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону від 02 червня 2016року № 1404 - VIII до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Заміна сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку незалежно від того, чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання виконавчого документа, свідчитиме про те, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість безпідставно збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам. Таким чином створюватимуться штучні умови для уникнення вимог законодавства щодо строку, що безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може перебувати у невизначеному стані протягом тривалого або взагалі необмеженого строку. Такі дії можуть порушити принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства права.

Отже, подання заяви про заміну стягувача його правонаступником після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, що не був поновлений судом, виключає можливість задоволення такої заяви.

До наведених висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 11 березня 2021 року в справі № 910/2954/17, в ухвалі від 04 жовтня 2021 року у справі № 592/4853/13-ц, провадження № 61-15761ск21. Також подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13, від 30 липня 2019 року у справі № 5/128, від 21 серпня 2020 року у справі № 905/2084/14-908/4066/14.

Як вбачається з матеріалів справи судове рішення про стягнення коштів з ОСОБА_3 набрало законної сили 29 березня 2013 року. Отже, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, який на той час складав один рік, сплив ще 29 березня 2014 року, тобто до відкриття виконавчого провадження у липні 2014 року. У зв`язку з чим, пред`явленням виконавчого листа до виконання 07 липня 2014 року строк пред`явлення не переривався, адже перерватися строк може лише до його закінчення.

Навіть з урахуванням відкриття виконавчого провадження, яке боржницею ОСОБА_3 не оскаржено, та повернення виконавчого листа стягувачу 24 травня 2017 року, виконавчий лист міг би бути пред`явлений до виконання повторно до 24 травня 2020 року.

Проте, ОСОБА_2 протягом передбаченого законом строку на пред`явлення виконавчого листа не надавав його до виконання, а після закінчення такого строку не звертався до суду із заявою про його поновлення. Поважних причин, які б перешкоджали стягувачу ОСОБА_2 вчасно пред`явити виконавчий лист до виконання, суду не наведено та не надано.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він оскаржував до суду постанови державного виконавця про повернення виконавчих листів, та його скаргу залишено без розгляду лише 14 січня 2019 року, і з цієї дати не минуло трьох років, не є поважними причинами для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання з урахуванням того, що цей строк сплив ще у березні 2014 року. Крім того, ані протягом трьох років після повернення виконавчого листа постановою державною виконавця від 24 травня 2017 року, ані після постановлення ухвали суду від 14 січня 2019 року про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду, стягувач не вживав будь-яких дій щодо повторного звернення виконавчого листа до примусового виконання.

Відступаючи у січні 2021 року право вимоги до ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вже втратив право на пред`явлення зазначеного виконавчого листа до виконання.

При цьому, судом апеляційної інстанції відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну стягувача ще 19 жовтня 2016 року. Зазначена постанова залишена без змін постановою Верховного Суду від 18 червня 2018 року.

Після цього ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не вчиняли будь-яких дій щодо відступлення права вимоги до ОСОБА_3 та заміни стягувача аж до січня 2021 року, коли строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, навіть якби переривався пред`явленням його до виконання і тривав до 24 травня 2020 року, вже сплив.

Отже, з наведеного вбачається, що підстав для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, який пропущений ще ОСОБА_2 , не вбачається.

Подання заяви про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження (листа) його правонаступником після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, що не був поновлений судом, виключає можливість задоволення такої заяви.

Відповідний висновок підтримано у постанові Верховного Суду від 13 вересня 2021 року у справі №922/4576/15.

За таких умов, оскільки строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не поновлений, суд доходить до висновку про відмовлення у задоволенні заяви про заміну стягувача у виконавчому листі.

Керуючись ст.ст. 247 ч.2, 260, 442 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження та поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання у цивільній справі № 2027/8487/12 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається, на офіційному веб-порталі «Судова влада України» за веб-адресою: https://ms.hr.court.gov.ua/sud2027/.

Повний текст ухвали складений 12 серпня 2024 року.

Суддя - О.О. Олійник