Справа № 209/4654/24
Провадження № 2/209/1296/24
РІШЕННЯ

Іменем України

31 липня 2024 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шендрика К.Л.,

за участі секретаря Драгунцевої С.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про розірвання шлюбу та встановлення факту,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: розірвати шлюб між ним та відповідачкою; встановити факт того, що він самостійно виховує та утримує свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без участі матері.

На обґрунтування позову зазначив, що він перебуває у шлюбі з відповідачкою. Від спільного подружнього життя вони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З жовтня 2022 року вони з відповідачкою припинили фактичні шлюбні стосунки та з цього часу більше не проживають разом, спільного бюджету не мають та спільного господарства не ведуть. Вони стали один до одного зовсім чужими людьми, наміру врятувати сім`ю не мають. Подальше спільне життя в якості подружжя неможливе, вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги один до одного. Спір щодо поділу спільного набутого майна подружжя, у разі виникнення, буде вирішуватись окремо. Він самостійно виховує та утримує малолітнього сина ОСОБА_3 , що не заперечується його матір`ю ОСОБА_2 . Він разом з дитиною, ОСОБА_3 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачка, коли знаходиться на території України, проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Починаючи з 2022 року і до моменту подачі позову до суду ОСОБА_2 більшу частину часу проживає за межами України. Матір, ОСОБА_2 , не приймає участі у житті (вихованні) дитини ОСОБА_3 , матеріально не утримує його. У відповідності до заяви від громадянина України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка 27 травня 2024 року була посвідчена приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлик Л.Л.: «...Даною заявою мати, ОСОБА_2 , повідомляє та підтверджує, що на сьогодні не приймає участь у вихованні дитини та фінансуванні її потреб, та не має такої можливості у майбутньому. Особою, що фактично здійснює повний догляд, фінансування та виховання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є батько ОСОБА_1 . Відтак мати, ОСОБА_2 , надає згоду на винесення у подальшому рішення суду щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом із його батьком.». Факт самостійного виховання дитини, який він просить встановити суд, потрібен йому для оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що виховує самостійно дитину, реєстрації місця проживання дитини, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини, в тому числі вирішення питань щодо переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері.

05 липня 2024 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач у судовому засіданні підтримав свій позов та надав пояснення, аналогічні його обґрунтуванню. Крім того зазначив, що з жовтня 2022 року вони з відповідачкою проживають окремо. Він сам виховує дитину, відповідачка не бере участі в утриманні та вихованні дитини. Більшу частину часу вона проводить за кордоном. Вони намагались врятувати родину, але не вдалося. Син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з ним. Він водить його до школи, на тренування, вони їздять на розваги. Лікуванням сина займається також лише він. Іноді йому допомагають батьки. Останні два роки відповідачка взагалі не приймає участі у вихованні сина. Її майже немає в Україні, де саме вона перебуває йому не відомо. Ніякої грошової допомоги на сина вона не надає. Вказаний факт самостійного виховання дитини потрібен йому для вирішення питань по вихованню сина. Це також пов`язане з намірам відповідачки виїхати за кордон на постійне місце проживання.

Відповідачка у судовому засіданні пояснила, що вона визнає позов. У шлюбі з позивачем вони знаходяться з 2014 року. Вже майже два роки, як вони з позивачем проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства, не підтримують жодних особистих стосунків і мають окремий бюджет. Щодо дитини, то вони обговорили, що з батьком йому буде краще, бо в Україні все його життя: школа, секції. Вона зараз не працює і ніяк не зможе його забезпечити. Син не захотів піти разом з нею і вирішив залишитися разом з батьком. Вона часто виїжджає за кордон, бо було страшно, і зараз теж хоче виїхати за кордон на постійне місце проживання, бо її тут нічого не тримає. Вона пропонувала сину поїхати з нею за кордон, але він відмовився, оскільки тут його батько, друзі, дідусі, бабусі. На даний час позивач повністю піклується про сина, водить його на футбол, на англійську, до школи. Вона взагалі не приймає участі у вихованні сина, так як вона постійно перебуває у іншому місті. Іноді вони розмовляють по телефону, коли син хоче поспілкуватись.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засідання пояснила, що вона знає сторін більше десяти років, вони її куми, між ними дружні відносини. У сторін є дитина, вони були дуже дружні і до початку війни у них все було добре. Потім у їхніх відносинах почалась криза, ОСОБА_6 почала виїжджати за кордон, там побачила нове життя. Відносини між ними погіршились і десь наприкінці 2022 року вони перестали жити разом. ОСОБА_7 забрав сина і вони переїхали до нього у квартиру, а ОСОБА_6 почала будувати власне життя, виїжджала за кордон. На даний час вони спілкуються з ОСОБА_7 , їхні діти дружать. ОСОБА_6 вона не бачить. ОСОБА_7 водить ОСОБА_4 до школи, лікарні, на англійську та футбол, він повністю опікується ОСОБА_4 . ОСОБА_6 не допомагає ОСОБА_7 ні фінансово, ні присутністю. Іноді ОСОБА_7 допомагають його батьки.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засідання пояснив, що з позивачем він дружить з інституту, ОСОБА_7 хрещений батько його дитини. ОСОБА_6 - це дружина ОСОБА_7 , раніше вони дружили. У сторін спільна дитина - ОСОБА_4 . Їхні діти з дитинства товаришують. Десь з кінця 2022 року ОСОБА_7 з ОСОБА_6 проживають окремо. ОСОБА_7 з сином проживають на АДРЕСА_4, а ОСОБА_6 проживає за іншою адресою. На всі секції, у школу ОСОБА_4 водить ОСОБА_7 , гуляють вони теж вдвох. Він проживає недалеко від ОСОБА_7 та ОСОБА_4 . ОСОБА_6 стала виїжджати за кордон, мета йому не відома, мабуть для кращого життя. ОСОБА_7 казав, що ОСОБА_6 стала часто виїжджати за кордон, а він все піклування про сина взяв на себе.

Представник третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_9 подав заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника ІНФОРМАЦІЯ_7, рішення по справі винести на розсуд суду.

Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу у судовому засіданні за відсутності представника третьої особи.

Вислухавши сторони, свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , вивчивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків:

В судовому засіданні встановлено, що сторони з 21 червня 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження (а.с. 8, 8 оберт).

Спільне життя сторін не склалося, кожний з подружжя має різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства та подальші плани на майбутнє. Сторони спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин, не мають спільного сімейного бюджету.

Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, відновлювати подружні відносини сторони не бажають, позивач підтримав позов, а відповідачка позов визнала, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, збереження шлюбу не відповідає їх інтересам, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін і дитини, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, примирення бути не може, і шлюб підлягає розірванню.

Вирішуючи вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, суд виходить з наступного:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , разом із батьком ОСОБА_1 , який самостійно виховує та доглядає за своєю дитиною, приймає безпосередню участь у його навчанні та спортивному житті сина, відвідує батьківські збори, дитина перебуває на повному матеріальному забезпеченні ОСОБА_1 , лише тільки під його наглядом і вихованням. Мати, ОСОБА_2 , регулярно виїжджає за кордон, не приймає участь у вихованні дитини та фінансуванні його потреб і не має такої можливості у майбутньому. Ці обставини підтверджуються характеристиками ОСОБА_3 з КЗ «ДЮФШ «Надія» та КЗ «Ліцей № 44» КМР, заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченою 27 травня 2024 року приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлик Л.Л., актом про проживання № 506 від 19 липня 2024 року, копією закордонного паспорта ОСОБА_2 (а.с. 10, 11, 16, 24, 25-26), а також підтверджено у судовому засіданні сторонами та свідками ОСОБА_5 , ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні;3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Враховуючи вище викладені обставини, суд приходить до висновку про те, що відповідачка ОСОБА_2 самоусунулась від виховання та утримання свого малолітнього сина сина ОСОБА_3 не приймає участі у його вихованні, лікуванні та розвитку, взагалі не цікавиться його життям. Позивач без участі матері самостійно виховує свою дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повністю утримує його, опікується його здоров`ям та розвитком, а тому вимога про встановлення даного факту підлягає задоволенню в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 258, 263-265, 274, 279, 315, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про розірвання шлюбу та встановлення факту - задовольнити у повному обсязі.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 21 червня 2014 року, актовий запис № 241 - розірвати.

Встановити факт, що батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , самостійно виховує та утримує свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без участі матері.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Л. Шендрик