Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.07.2024Справа №607/24992/23 Провадження №2/607/884/2024

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

позивачки ОСОБА_1 ,

її законного представника ОСОБА_2 ,

адвоката Богуша В. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей, Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей, Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 20 вересня 2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , було укладено шлюб. Під час шлюбу, відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 вересня 2009 року, вони усиновили малолітню дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не склалося. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 11 липня 2019 року шлюб розірвано, відповідачка покинула сім`ю та жодного разу до доньки не навідувалась.

ОСОБА_3 ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами ОСОБА_4 , станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, а тому створились умови, які шкодять інтересам дитини.

Всі питання щодо виховання вирішуються ОСОБА_2 самостійно, без участі та підтримки з боку відповідачки, дитина знаходиться на повному його утриманні.

Так, відповідно до довідки № 02-22/316 від 08 грудня 2023 року Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 23, в період відвідування дошкільного навчального закладу вихованням доньки протягом останніх 4 років займався батько. Мати із донькою не спілкується, у виховані доньки участі не бере, з викладачами на зв`язок не виходила та не цікавилась досягненнями доньки.

Зазначене вище, свідчить про ухилення матері від виховання дитини, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, а тому позивачка просить суд позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді від 25 грудня 2023 року відкрито провадження у справі № 607/24992/23. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21 лютого 2024 року матеріали цивільної справи № 607/24992/23 надіслано Управлінню сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради для надання письмового висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23 квітня 2024 року на адресу суду Управлінням сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради повернуто матеріали цивільної справи № 607/24992/23 з рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 676 від 17 квітня 2024 року «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав».

Суд протокольною ухвалою від 22 травня 2024 року закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що з матір`ю спілкувалася минулого літа. У них склалися неприязні відносини, оскільки ОСОБА_3 застосовувала до неї фізичні покарання, не підтримувала її, не допомагала з навчанням, обмежувала у їжі, а тому вона часто затримувалася у школі, щоб не приходити додому. Після від`їзду матері з сестрою до російської федерації, зв`язку ОСОБА_1 з ОСОБА_3 не підтримує, мати не вітає її з днем народження, не цікавиться її життям, станом здоров`я, навчанням, не має інтересу до неї взагалі. ОСОБА_1 також не намагалася зв`язуватися з матір`ю, вона не хоче її бачити.

Законний представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що його колишня дружина ображала доньку ОСОБА_5 , дитина боялася приходити зі школи, бо її завжди сварила ОСОБА_3 , могла поставити на коліна, бити. Після виїзду до російської федерації відповідачка зовсім не цікавиться донькою та не надає матеріальної допомоги на утримання. ОСОБА_3 самоусунулося від виховання та утримання ОСОБА_1 .

Представник ОСОБА_1 - адвокат Богуш В. Д. позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у ньому. Суду пояснив, що оскільки відповідачка самоусунулася від виховання та утримання ОСОБА_1 , враховуючи висновок органу опіки та піклування, а також думку ОСОБА_1 , яка повідомляла про неприязні відносини з матір`ю, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 .

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлялася належним чином, відзиву не подала.

Суд вважає, що відповідачка про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради Білінська Христина в судове засідання не з`явилася, проте подала заяву, в якій просила розглядати справу без участі представника управління на підставі наявних матеріалів у справі.

Заслухавши пояснення позивачки, її законного представника та адвоката, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду у справі №2-о-200/09 від 16 вересня 2009 року оголошено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 усиновлювачами ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесено зміни в актовий запис про народження дитини, записавши їх батьками дитини. Присвоєно малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прізвище - ОСОБА_7 , ім`я - залишено без змін, по батькові - ОСОБА_8 .

Як стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 09 листопада 2009 року. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/14511/19 від 11 липня 2019 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно з довідкою Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 23 від 08 грудня 2023 року № 02-22/316, за період навчання випускниці 9-Б класу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати ОСОБА_3 не відвідувала батьківські збори, не цікавилася успішністю, не брала участі у вихованні дитини.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 676 від 17 квітня 2024 року затверджено висновок щодо доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Цим висновком органу опіки та піклування, встановлено наступне:

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 09 листопада 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, 15 червня 2008 народилася ОСОБА_1 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_9 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим повторно 12 січня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції.

Як вбачається із характеристики учениці групи № 10 ДНЗ «Тернопільський ЦПТО» ОСОБА_1 , остання навчається у даному навчальному закладі на першому курсі за професією: «Перукар (перукар-модельєр). Манікюрник». Вказане також підтверджується довідкою ДНЗ «Тернопільський ЦПТО» від 22 березня 2024 року № 278.

Відповідно до довідки ПП «ТернопільКомСервіс» від 27 березня 2024 року № 121, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із ним зареєстровані ОСОБА_10 (мати), ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 (брат), ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 ( дядько) , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_1 (дочка), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 (дочка), ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з довідкою ПП «ТернопільКомСервіс» від 27 березня 2024 року № 120, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не зареєстрована і не проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене також підтверджується актом опису сусідів від 26 березня 2024 року.

10 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звертався із заявою до начальника служби у справах неповнолітніх та дітей, у якій вказав, що 04 жовтня 2019 року ОСОБА_3 разом із малолітньою дитиною ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , поїхала у росію для створення нової сім`ї, буде у Тернополі приблизно у липні 2020 року. Старша дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із ним, відвідує 23 школу (6 клас). Проблеми у вихованні та навчанні не має.

Відповідно до звіту від 17 вересня 2020 про умови проживання та виховання усиновленої дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (батько: ОСОБА_2 , мати: ОСОБА_3 ) батьки розлучені, але проживають спільно у квартирі. Для мами та ОСОБА_14 відведено окрему кімнату. Більшою мірою вихованням ОСОБА_14 займається мати, у зв`язку із тим, що не працює. Певний період часу мати з ОСОБА_14 жили в росії, приїхали 21 лютого 2020 року і не змогли виїхати через коронавірус. Планують виїхати як тільки будуть мати дозвіл.

Враховуючи викладене, захищаючи інтереси дитини, керуючись ч. 5 ст. 19, ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За встановлених судом обставин, до виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У частині першій статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

У статті 12 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Неповнолітня ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом самостійно та пояснювала в судовому засіданні, що з матір`ю у них склалися неприязні відносини, оскільки ОСОБА_3 застосовувала до неї фізичні покарання, не підтримувала її, не допомагала з навчанням, обмежувала у їжі, а тому вона часто затримувалася у школі, щоб не приходити додому. Після від`їзду матері з сестрою до російської федерації, зв`язку ОСОБА_1 з ОСОБА_3 не підтримує, мати не вітає її з днем народження, не цікавиться її життям, станом здоров`я, навчанням, не має інтересу до неї взагалі. ОСОБА_1 також не намагалася зв`язуватися з матір`ю, вона не хоче її бачити.

Також судом було встановлено, що батьки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_15 припинили сімейні стосунки у 2019 році шляхом розірвання шлюбу, однак сторони періодично проживали у різних кімнатах однієї квартири. На час вирішення спору ОСОБА_3 має зареєстроване місце проживання в Україні: АДРЕСА_2 , однак в жодне із судових засідань вона не з`явилася, не проявила інтересу до розгляду справи.Спільна дитина колишнього подружжя - донька ОСОБА_16 проживає з батьком, який опікується нею, забезпечує її матеріально. ОСОБА_3 не піклується про свою дитину - доньку ОСОБА_5 , не відвідує її, не телефонує не підтримує зв`язок та не забезпечує належний фізичний, духовний розвиток; нехтує потребами доньки, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків; така її поведінка є тривалою та стійкою.

Відтак, суд дійшов переконання, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_1 , відповідає інтересам неповнолітньої дитини, так як відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а саме: тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.

Своєю негативною поведінкою відповідачка показує поганий приклад та нівелює обов`язок батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Байдуже ставлення відповідачки до дитини, відсутність зі сторони матері будь-яких дій, які б вказували на її інтерес до доньки ОСОБА_4 , бажання буди присутньою в житті дитини шляхом її матеріального забезпечення, турботи про її здоров`я і розвиток також підтверджується висновком органу опіки та піклування.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 676 від 17 квітня 2024 року затверджено висновок щодо доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку із вищевикладеним, суд дійшов висновку, що відповідачка неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки відносно дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безпричинно та свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться її фізичним, духовним, моральним розвитком.

При вирішенні цього спору, суд врахував позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 08 грудня 2021 року, справа № 311/563/20, від 26 січня 2022 року, справа № 203/3505/19.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Водночас, суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові № 459/3411/18 від 29 вересня 2021 року зазначив, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_4 від 05 жовтня 2023 року, ОСОБА_2 має право на пільги, встановленні законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій.

Отож, в силу вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат при звернені з позовом до суду, з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-268, 273, 280-283, 352-355Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В АЛ И В :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

Відповідачці направити копію заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ,РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 ,адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах дітей, Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, адреса місцезнаходження: бульв. Шевченка, буд. 1, каб. 43 м. Тернопіль, 46001.

Повний текст рішення суду складено 19 липня 2024 року.

Головуючий суддя Герчаківська О.Я.