Провадження № 2/369/2329/24
РІШЕННЯ

Іменем України

18.06.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу № 369/15585/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ сумісного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ сумісного майна подружжя, у якому просила суд:

визнати за позивачем, ОСОБА_3 , місце проживання та перебування: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , посвідка на постійне проживання № НОМЕР_2 видана 12.06.2020, орган що видав 1801 право власності на 3/4 (75%) частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за відповідачем ОСОБА_2 , місце проживання та перебування: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 орган, що видав 1810, дата видачі 26,05.2020 право власності на 1/4 (25%) частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 12 грудня 2003 року у Центральному відділі реєстрації шлюбі в м. Києва, актовий запис №3196 між позивачем - ОСОБА_3 та відповідачем - ОСОБА_2 укладений шлюб.

02 серпня 2022 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської обл. (справа 369/14757/21, провадження 2/369/2408/22) вказаний шлюб розірваний.

22 травня 2017 року у шлюбі позивач та відповідач придбали квартиру АДРЕСА_2 .

Вказану обставину підтверджує договір купівлі-продажу майнових прав №039 від 22 травня 2017 року, технічний паспорт та витягом з реєстру прав на нерухоме майно.

Право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за відповідачем - ОСОБА_2 .

В період часу з 12 грудня 2003 року по 02 серпня 2022 року відповідач не мав постійного та достатнього доходу та не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї.

Позивач у справі є Фізичної-особою підприємцем до війни успішно здійснювала свою діяльність. Позивач мала завжди належний дохід. Відповідач жив у своє задоволення та про добробут сім`ї не дбав та взагалі своїми діями погіршив фінансове становище сім`ї, не виконувавши умови договорів про надання послуг з виробництва меблів.

За вищезазначених обставин у сім`ї утворились борги, які були сплачені.

Позивачка у своєму позові також зазначила, що коли відповідач їй допомагав у роботі, то у зв`язку з наданням вказаної допомоги, за борги сім`я втратила земельну ділянку.

Після розлучення позивач утримує квартиру АДРЕСА_2 самостійно. Відповідач не приймає участі в утриманні майна.

У шлюбі у позивача та відповідача народились діти, які на даний час проживають з позивачем за адресою: АДРЕСА_3 .

Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про народження дітей та довідкою про реєстрацією місця проживання особи.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.09.2023 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання.

14 березня 2024 року відповідачем на адресу суду було направлено письмові заперечення, які обгрунтовані тим, що в період з 12 грудня 2003 року но 02 серпня 2022 року позивач не мав постійного та достатнього доходу. Усі комунальні послуги, оренди квартир для проживання сім`ї, забезпечення дітей, оплати садочків, шкіл, додаткових гуртків здійснював відповідач, так як позивач з 2004 року була 3 роки у декреті, з 2012 року була 3 роки у декреті та з 2015 року 3 роки була у декреті. У садочки і школи дітей постійно відвозив та забирав відповідач. Також в період з 2003 по 2019 роки позивач не мала незалежних доходів, так як більшою частиною діяльності по ФОП займався відповідач, а позивач займалась контролем роботи меседжерів-дизайнерів, та подачею звітності.

Відповідач в період з 30.03. 2004 по 22.10.2016 року був власником та директором Приватного підприємства «Гермес», з 10.01.2006 по лютий 2018 року працював як Фізична особа - підприємець та з 31.03.2010 по 12.05.2016 року був співвласником та директором ТОВ Смарт груп. Усі дані отримані з інтернет ресурсів, тому що оригінали документів та печатки знаходяться у сейфі за адресою: АДРЕСА_3 , доступу до якої відповідач не мав, у зв`язку з заміною позивачем замків до квартири.

Також у відповідача є заперечення по п. 2, 2.1,2.2, 2.3, щодо погіршення фінансового становища сім`ї, а саме епізоду з відносинами ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідач вважає, що в даній ситуації ніхто не погіршив фінансового становища сім`ї тому що, то були робочі відносний і за рішенням суду було віддано кошти замовнику в тому обсязі якому вона оплатила. На той момент розрахувались земельною ділянкою. При цьому сім`я фінансово не постраждала.

На підставі вищевказаного просив суд врахувати вищезазначену інформацію при ухваленні рішення.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.04.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Паруль Ю.О., позов підтримав, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 визнав позов частково, просив суд здійснити полі спільного майна подружжя у розмірі 1/2 частки квартири.

Суд, вислухавши думку осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 грудня 2003 року у Центральному відділі реєстрації шлюбі в м. Києва, актовий запис №3196 між позивачем - ОСОБА_3 та відповідачем - ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.

02 серпня 2022 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської обл. (справа 369/14757/21, провадження 2/369/2408/22) вказаний шлюб розірваний.

22 травня 2017 року у шлюбі позивач та відповідач придбали квартиру АДРЕСА_2 .

Вказана обставина підтверджується договором купівлі-продажу майнових прав №039 від 22 травня 2017 року, технічним паспортом та витягом з реєстру прав на нерухоме майно.

Право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за відповідачем - ОСОБА_2 .

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Положеннями статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення статей 60, 61 СК України дає підстави для висновку, що спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України).

Зазначені норми сімейного законодавства свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 24.05.2017 року в справі № 6-843цс17, Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року в справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України, в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але й інші обставини.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 373/185/21.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (постанова Верховного Суду від 16.01.2023 року в справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22)).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що спірна квартири за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею: 51, 40 кв.м., житловою площею: 29, 20 кв.м., набута сторонами під час перебування у шлюбі, тому зазначене майно, виходячи з приписів статті 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя. Зазначене не заперечувалося і сторонами по справі.

Сторони не досягли домовленості про поділ спірної квартири, при цьому як позивач так і відповідач вказували про різні варіанти поділу вказаного майна.

У зв`язку із зазначеним, а також врахувавши те, що спірна квартира була придбана подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі, за спільні кошти подружжя, а тому є їх спільною сумісною власністю, дійшов висновку про те, що наявні правові підстави для поділу квартири шляхом визнання за кожною із сторін права власності на 1/2 її частку, що відповідає положенням частини першої статті 70 СК України.

Суд, не вбачає підстав для присудження спірної квартири одному із колишнього подружжя, або для відступу від засади рівності часток подружжя.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 6710, 00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-80, 82, 158, 206, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71, 163 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ сумісного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за позивачем ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Визнати за відповідачем ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 6710 (шість тисяч сімсот десять) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 23 липня 2024 року.

Суддя А.В. Янченко