Справа № 645/1300/24
Провадження № 2/645/1048/24
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 серпня 2024 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі: Головуючого судді - Шарка О.П., при секретарі судових засідань - Мухіні В.А.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харкові в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною та у її вихованні, визначення участі батька у вихованні дитини
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради, в якому просить суд зобов`язати відповідача не чинити йому перешкоди у спілкуванні та вихованні спільної дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом визначення батьку способів участі у спілкуванні та вихованні доньки. Встановити такі способи його участі у спілкуванні та вихованні доньки: зобов`язати відповідача повідомляти його про місцезнаходження дитини шляхом направлення повідомлення на електронну пошту, повідомлення на телефон та/або в мережу доступних додатків для зв`язку, у яких зареєстрований позивач, зобов`язати не чинити перешкоди у його спілкуванню з донькою через засоби зв`язку, в разі проживання батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_4 малолітньої ОСОБА_3 в одній країні, встановити час спільного проживання, спілкування, побачень батька з донькою впродовж не менше чотирьох днів на місяць, за винятком періоду канікул, з повідомлення ОСОБА_1 шляхом направлення повідомлення засобами зв`язку, вказаними ОСОБА_2 не менше, як за три дні до дня побачення /спілкування батька з донькою. Під час канікул, встановити спільне проживання, побачення і спілкування батька з донькою впродовж половини часу канікул за вибором цього періоду з усього часу канікул матір`ю - ОСОБА_2 , з повідомленням про обраний нею період батька, шляхом направлення повідомлення на адресу електронної пошти ОСОБА_4 , повідомлення на телефон позивача та/або в мережу доступних в мережу доступних додатків для зв`язку, у яких зареєстрований ОСОБА_4 , не менше, як за два тижні до початку канікул.В разі проживання батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_4 малолітньої ОСОБА_3 у різних країнах, встановити спільне проживання, побачення і спілкування батька з донькою впродовж двох третин часу канікул за вибором цього періоду з усього часу канікул батьком з повідомленням про обраний ним період матері - ОСОБА_2 , шляхом направлення повідомлення на вказані ОСОБА_2 засоби зв`язку не менше, за два тижні до початку канікул, з покладенням витрат на переїзд дитини до батька на батька, організацію такого переїзду на матір.
В обгрунтування позову зазначив, що 6.06.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну дитину- ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 17.01.2023 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтави у справі № 643/1464/22 шлюб, укладений між сторонами, розірвано. Шлюб розірвано за заявою відповідачки, поданою на початку лютого 2022року Після повномасштабного вторгнення Російської федерації в Україну 24 лютого 2022 року, місто Харків, де за адресою: м. Харків, вул. Шлюзова. 26 мешкала сім`я сторін, було піддане масовим обстрілам і атакам. З метою захисту життя, як матері, так і доньки, вони поїхали до матері відповідачки ОСОБА_6 , яка мешкає у місті Нетішин Хмельницької області. Донька сторін, будучи 8-ми річною дитиною, не мала власного телефону. Позивач телефонував до матері дитини і через неї спілкувався телефоном з донькою. Однак, після одного-двох спілкувань, відповідачка припинила приймати дзвінки від позивача. Зателефонувавши до ОСОБА_6 (з метою через неї поспілкуватися з донькою), позивач від неї дізнався, що відповідачка з донькою виїхали за межі України, можливо, до Польщі. Більш точної інформації ОСОБА_6 не повідомила, посилаючись на свою необізнаність про місце перебування доньки і онуки. На телефонні дзвінки позивача відповідачка не відповідала. Позивач і сам переїхав у місто Рівне, яке було безпечніше для проживання. Усі намагання поспілкуватися з дитиною через матір, не дали результату. Ні місце перебування дитини, ні, тим більше, обставин проживання своєї дитини позивач не знав і не міг дізнатися від матері своєї доньки. Оскільки позивач залишив спільний житловий будинок у місті Харкові, він подбав, щоб у ньому проживали люди, які приглянуть за будинком та подбають про збереження його та залишеного в ньому майна. У вересні 2023 відповідачка прибула до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , створила конфлікт мешканцям, які доглядали будинок і проживали в ньому на час відсутності господарів, покинула територію будинку. Про дані обставини мешканці будинку повідомили ОСОБА_1 (в разі заперечення вказаних обставин відповідачем, позивач надасть докази на їх підтвердження, які на даній стадії вважає надмірними). Сподіваючись, що відповідачка з Харкова поїде до своєї матері в місто Нетішин і це дасть змогу побачитися з донькою, яка приїхала разом з матір`ю в Україну, як припускав позивач, він кинувся з Рівного на залізничний вокзал «Старий Кривин», куди ймовірно могла прибути з Харкова його колишня дружина з донькою. Потяг прибув близько 5 ранку. Відповідачка, дійсно, прибула на станцію, але без доньки. На запитання позивача чи можна побачитися з донькою, відповідачка зчинила галас, викликала поліцію. За результатами розгляду вказаної події Славутським міськрайонним судом Хмельницької області 18 жовтня 2023 року винесена постанова у справі №682/2583/23, якою встановлені зазначені вище обставини та, опосередковано, факт перешкоджання відповідачкою спілкуванню позивача з донькою. Позивач зазначає, що колишня дружина позивача і мати їх спільної дитини перешкоджає спілкуванню батька з донькою, його участі у вихованні дитини, налаштовує дитину проти батька, що призводить до порушення батьківських прав позивача та, на переконання позивача, призводить до порушення прав їх спільної дитини, що завдає неприпустимої шкоди її основоположним правам та інтересам. Спроби домовитися з матір`ю дитини про порядок участі батька у вихованні дитини та спілкуванню з нею, не дали жодного результату.
Представник позивача у ході судового розгляду позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала суду пояснення аналогічні викладеним вище.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомляла, відзиви на позовну заяву не надходили, а тому суд за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином.
Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.
Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).
Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.
Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом.
Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.
Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.
Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.
Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову.
Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 06.06.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину- ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 )
17.01.2023 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтави у справі № 643/1464/22 шлюб, укладений між сторонами, розірвано.
Відповідно до норм Закону України «Про охорону дитинства» батьки та особи які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини.
Згідно з ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Отже, сімейним законодавством встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.
Суд зазначає, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обов`язковим для батьків (ст. 158 СК України). І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. І лише у випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Виходячи із системного аналізу ст.ст.3,18 Конвенції про права дитини,ст.ст.11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 19, 141, 153, 157, 159 СК України суд вважає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини.
Законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. Всі питання виховання дитини батьки зобов`язані вирішувати спільно.
Законодавством встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.
У випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду із позовом про усунення цих перешкод. У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому із батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та рішення від 27 листопада 1992 року у справі «Олссон проти Швеції», між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Щодо визначення судом способу участі позивача у вихованні дитини, то кожен з батьків має рівні права та обов`язки щодо дитини. Позивач, як батько дитини, прагне і повинен приймати участь у вихованні дитини та створювати для неї необхідні умови її фізичного, духовного та морального розвитку. Спілкування позивача з дитиною має бути систематичним і максимально забезпечувати в першу чергу саме інтереси дитини.
Разом з цим, відомостей про звернення позивача до органу опіки та піклуванні для вирішення спору та постановлення рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею батька, який живе окремо від дитини, та висновку щодо доцільності визначення певного способу участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною, зробленого на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення (в тому числі режиму роботи та зайнятості батьків, графіку навчання дитини, перевірка житлових умов тощо), позивачем суду не надано.
При розгляді спорів щодо участі одного за батьків у вихованні дитини дуже важливим доказом є письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Органи опіки та піклування зобов`язані розглянути цей спір та надати висновок.
З урахуванням вищезазначеного участь органу опіки та піклування саме за місцем проживання дитини при розгляді справи є обов`язковою, як і є обов`язковим акт обстеження житлово-побутових умов дитини та висновок.
За таких обставин суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні у зв`язку із недоведеністю порушення відповідачем прав позивача як батька щодо виховання дитини та права на спілкування з дитиною.
Між тим, з боку позивача будь-яких належних та допустимих доказів, які б містили інформацію щодо предмету доказування, обставин, на які посилається позивач, суду не надано.
Так, долучені позивачем письмові докази до матеріалів справи не відносяться до предмету спору, не підтверджують та не спростовують факт наявності перешкод у його спілкуванні із донькою та виконанні ним батьківських прав та обов`язків.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Приймаючи до уваги вищенаведене та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною та у її вихованні, визначення участі батька у вихованні дитини - відмовити у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м.Харкова.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Надруковано в нарадчій кімнаті.
Повний текст рішення виготовлено 08 серпня 2024 року
Головуючий-суддя: