справа № 753/2665/19
головуючий у суді І інстанції Колесник О.М.
провадження № 22-ц/824/7089/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Палиці Анатолія Володимировича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова Есталіна Анатоліївна про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , у якому, з урахуванням нової редакції позову (а.с. 232-237 т. 1), просила суд:

визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №6718/17/000742 від 26 березня 2017 року, укладений між Одеською філією ПП «Виробничо-торгівельне підприємство «Гермес» та ОСОБА_4 , про відчуження автомобіля «Hyundai Accent», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_3 .

витребувати у ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 автомобіль «Hyundai Accent», 2007 року випуску, бежевого кольору, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_3 .

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач була власником автомобіля марки «Hyundai Accent» 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

03 березня 2017 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу (надалі по тексту - КМНО) Сеніної О.О. з проханням перевірити чи вчинялись від її імені будь-які правочини. У відповідь отримала витяг № 33351553 від 03 березня 2017 року з Єдиного реєстру довіреностей, відповідно до якої ОСОБА_6 надала своєму чоловіку ОСОБА_3 довіреність на розпорядження зазначеним транспортним засобом.

Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Е.А. 03 лютого 2017 року о 16 год. 15 хв. за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому позивач зазначає, що цієї довіреності не підписувала.

Стверджуючи, що жодних дій щодо переходу права власності, продажу, перереєстрації, зняття з обліку і проведення будь-яких інших реєстраційних дій відносно автомобіля «Hyundai Accent», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , власник не вчиняла, позивач просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №6718/17/000742 від 26 березня 2017 року, укладений між Одеською філією ПП «Виробничо-торгівельне підприємство «Гермес» та ОСОБА_4 та витребувати вказаний автомобіль у ОСОБА_1 з чужого незаконного володіння, оскільки вказаний автомобіль вибув із володіння позивача поза її волею.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу транспортного засобу №6718/17/000742 від 26 березня 2017 року, укладений між Одеською філією ПП «Виробничо-торгівельне підприємство «Гермес» та ОСОБА_4 , про відчуження автомобіля «Hyundai Accent», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_3 недійсним.

Витребувано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 автомобіль «Hyundai Accent», 2007 року випуску, бежевого кольору, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_3 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2 268 грн 40 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи від 28 жовтня 2021 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_6 у графі «Підпис__» у довіреності від 03 лютого 2017 року, виданої від імені ОСОБА_6 ОСОБА_3 , посвідчена Коноваловою Е.А. , приватним нотаріусом КМНО та зареєстрована у реєстрі за №73 (серія НВІ №425839), - виконано не ОСОБА_6 .

Оскільки підпис на довіреності позивачу не належить, остання не виявила особистого бажання та свідомого волевиявлення до вчинення правочину на набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків у вигляді указаної довіреності, а спірний автомобіль вибув з власності ОСОБА_2 поза її волею шляхом відчуження його особою, яка не мала права відчужувати спірне майно.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Палиця А.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірний транспортний засіб придбаний під час спільного шлюбу ОСОБА_8 та на момент його відчуження 26 березня 2017 року був спільною сумісною власністю подружжя.

Тому апелянт вважає, що суд першої інстанції не повністю з`ясував обставини справи, що привело до неправильного застосування норм матеріального права. Спірний автомобіль, на думку апелянта, має розглядатись як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, а відтак правовий режим, щодо розпорядження таким об`єктом права власності має свої особливості та характеризується тим, що розпорядження таким майном відбувається за взаємною згодою подружжя.

Таким чином, позивач не може вважатись одноосібним власником спірного транспортного засобу, який вибув з її володіння, оскільки другий з подружжя ОСОБА_3 також є власником спірного транспортний засіб та мав право на розпорядження ним за згодою дружини, однак суд першої інстанції не надав цьому належної оцінки.

Апелянт придбав спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу від 23 липня 2020 року у ОСОБА_9 . Вказує, що для визнання договору недійсним, позивачу потрібно довести, що покупець майна знав, що це майно є спільною власністю подружжя, а також, що продавець не отримав згоди іншого подружжя на продаж.

Апелянт вважає, що альтернативним та належним способом захисту порушених прав ОСОБА_6 в цьому спорі є наприклад, стягнення частини грошових коштів, які отримав ОСОБА_3 від продажу спірного транспортний засіб без згоди своєї дружини, при цьому правила віндикації не можуть бути застосовані до апелянта, оскільки судом не встановлено, що набувач - ОСОБА_1 знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, у тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це могло би свідчити про недобросовісність набувача й було би підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки до участі у справі не залучено ОСОБА_9 у якої ОСОБА_1 придбав автомобіль.

Ухвалою Київського апеляційного суду задоволено клопотання відповідача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Палиці А.В. про проведення судового засідання у режимі відеоконференції за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

Проте, у судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Палиця А.В. не зміг підключитись до відеоконференції з технічних причин.

З огляду на те, що представника апелянта та апелянта попереджено, що ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідне клопотання, апеляційний суд вважав за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Від представника позивача - адвоката Бойкініч Р.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, у судовому засіданні адвокат Бойкініч Р.С. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач ОСОБА_4 у визначений ухвалою суду строк не скористалася процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направила, у судове засідання не з`явилася, подала заяву розгляд апеляційної скарги без її участі.

Інші учасники повідомлені належним чином про судовий розгляд, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, у визначений ухвалою суду строк не скористалися процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України.

Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дійшла висновку про таке.

Позивач була власником автомобіля марки «Hyundai Accent» 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

03 березня 2017 року позивач звернулась до приватного нотаріуса КМНО Сеніної О.О. з проханням перевірити чи вчинялись від її імені будь-які правочини.

У відповідь отримала витяг № 33351553 від 03 березня 2017 року з Єдиного реєстру довіреностей, відповідно до якої ОСОБА_6 надала своєму чоловіку ОСОБА_3 довіреність на розпорядження зазначеним транспортним засобом.

Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Е.А. 03 лютого 2017 року о 16 год. 15 хв. за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому позивач зазначає, що цієї довіреності не підписувала.

Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи від 28 жовтня 2021 року, виконаного експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (том. 1, а.с. 159-165) встановлено, що підпис від імені ОСОБА_6 у графі «Підпис__» у Довіреності від 03.02.2017, виданої від імені ОСОБА_6 ОСОБА_3 , посвідчена Коноваловою Е.А., приватним нотаріусом КМНО та зареєстрована у реєстрі за №73 (серія НВІ №425839), - виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_6 у графі «Підпис__» у Довіреності від 03.02.2017, яка видана від імені ОСОБА_6 ОСОБА_3 , посвідчена Коноваловою Е.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрована у реєстрі за №73 (серія НВІ №425839), виконаний не ОСОБА_6 .

Стверджуючи, що жодних дій щодо переходу права власності, продажу, перереєстрації, зняття з обліку і проведення будь-яких інших реєстраційних дій відносно автомобіля «Hyundai Accent», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , власник не вчиняла, позивач просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №6718/17/000742 від 26 березня 2017 року, укладений між Одеською філією ПП «Виробничо-торгівельне підприємство «Гермес» та ОСОБА_4 та витребувати вказаний автомобіль у ОСОБА_1 з чужого незаконного володіння, оскільки вказаний автомобіль вибув із володіння позивача поза її волею.

Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

У статті 237 ЦК України закріплено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

У справі за позовом сторони, від імені якої договір вчиняв представник, про визнання недійсним договору, належним відповідачем є інша сторона оспорюваного договору, а не представник (Постанова Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 664/1893/17 (провадження № 61-329св19)).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Позивач за позовною вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу №6718/17/000742 від 26 березня 2017 року визначила відповідачами: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Зазначена правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний позивачем договір купівлі-продажу транспортного засобу №6718/17/000742 від 26 березня 2017 року укладений між

Одеською філією ПП «Виробничо-торгівельне підприємство «Гермес» (комісіонер) в особі директора Михайлової К.В., що діє на підставі Статуту та договору комісії з однієї сторони та

ОСОБА_4 (покупець) з другої сторони.

Відповідно до пункту 1 договору купівлі-продажу (предмет договору), комісіонер, що діє від свого імені за дорученням та в інтересах комітента (власника відчужуваного транспортного засобу) продає, а продавець купує транспортний засіб, описаний у додатку 1 до цього договору) (а.с. 30,31 т. 1).

Будь яких доказів, що при укладанні оспорюваного договору відповідач ОСОБА_3 діяв від імені позивача ОСОБА_6 на підставі довіреності від 03 лютого 2017 року, посвідченої приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Е.А. та зареєстрованої у реєстрі за №73 (серія НВІ №425839), - матеріали справи не містять.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи договору комісії №6718/17/000742 від 26 березня 2017 року,

Одеська філія ПП «Виробничо-торгівельне підприємство «Гермес» (комісіонер) в особі директора Михайлової К.В., що діє на підставі Статуту з однієї сторони та

ОСОБА_10 , що діє від імені ОСОБА_6 (комітент) з другої сторони уклали цей договір про нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 договору комісії (предмет договору), комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за винагороду вчинити від свого імені за рахунок комітента договір купівлі-продажу транспортного засобу (а.с. 28,29 т. 1).

Відповідно до статті 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Апеляційним судом встановлено, що при укладанні договору комісії від імені позивача ОСОБА_6 - діяв ОСОБА_10 (адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 , паспорт НОМЕР_6 , виданий Старосинявським РВ УМВС України в Хмельницькій області, 24 серпня 2011 року).

Будь яких доказів, що при укладанні договору комісії відповідач ОСОБА_3 діяв від імені позивача ОСОБА_6 на підставі довіреності від 03 лютого 2017 року, посвідченої приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Е.А. та зареєстрованої у реєстрі за №73 (серія НВІ №425839), - матеріали справи не містять.

Отже, апеляційним судом встановлено, що стороною оспорюваного позивачем договору купівлі-продажу транспортного засобу є комісіонер, ПП «Виробничо-торгівельне підприємство «Гермес» в особі Одеської філії, що діяв від свого імені за дорученням та в інтересах комітента (власника відчужуваного транспортного засобу).

У справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них (постанова КЦС ВС від 30 липня 2020 року у справі № 670/23/18).

Вирішуючи позовні вимоги про визнання правочину недійсним у загальному розумінні, суд зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню (сторонами справи мають бути всі сторони правочину), та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав.

З огляду на зазначене, якщо під час розгляду позовних вимог про визнання правочину недійним суд встановить, що позов пред`явлено не до всіх учасників цього правочину, тобто встановить неналежний суб`єктний склад учасників справи, суд відмовляє в задоволенні позову із зазначеної підстави або за клопотанням сторони спору здійснює заміну відповідача на належного або залучає співвідповідача (пункти 57-61 постанови ВП ВС від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21)).

Під час розгляду позовних вимог про визнання правочину недійсним, апеляційний суд встановив неналежний суб`єктний склад учасників справи, з огляду на те, що позов пред`явлено не до всіх учасників цього правочину, а саме сторона оспорюваного договору ПП «Виробничо-торгівельне підприємство «Гермес» в особі Одеської філії - комісіонер, який діючи від свого імені за дорученням та в інтересах комітента (власника відчужуваного транспортного засобу) продав спірний транспортний засіб - не залучений до участі у справі у якості відповідача.

Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

На вказане суд першої інстанції уваги помилкового не звернув та задовольнив позовні вимоги про визнання недійсним оспорюваного правочину без участі у судовому розгляді сторони такого правочину, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду в цій частині з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Також, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння з огляду на таке.

Якщо майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним

Суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України (постанова ВС від 27 вересня 2023 року у справі № 201/1051/22).

Звертаючись з позовом, позивач вказувала, що вона як власник автомобіля «Hyundai Accent», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 не видавала своєму чоловіку ОСОБА_3 довіреність на розпорядження зазначеним транспортним засобом від 03 лютого 2017 року, посвідчену приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Е.А., що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи від 28 жовтня 2021 року, де встановлено, що підпис на довіреності виконано не нею.

Стверджуючи, що жодних дій щодо переходу права власності, продажу, перереєстрації, зняття з обліку і проведення будь-яких інших реєстраційних дій відносно вказаного автомобіля вона як власник не вчиняла, позивач просила суд також витребувати вказаний автомобіль у ОСОБА_1 з чужого незаконного володіння, оскільки вказаний автомобіль вибув із володіння позивача поза її волею.

Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Разом з тим, як встановлено вище будь яких доказів, що відповідач ОСОБА_3 діяв від імені позивача ОСОБА_6 на підставі довіреності від 03 лютого 2017 року, посвідченої приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Е.А. та вчинив дії щодо вказаного автомобіля внаслідок якого майно вибуло з володіння позивача поза її волею, - матеріали справи не містять.

Інших обставин на підтвердження факту вибуття вказаного автомобіля з володіння позивача поза її волею, - позивач не наводить.

Ухвалюючи судове рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Так приписами частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами частин 1,6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підсумовуючи вищевказане, колегія апеляційного суду вважає, що позивачем не доведено підстави на які вона посилалася при звернення до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновки, викладені у оскаржуваному рішенні не відповідають обставинам справи, а обставини, що суд першої інстанції визнав встановленими, є недоведеними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржуване рішення суду в цій частині слід скасувати з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то сплачений відповідачем ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги судовий збір, підлягає стягненню з позивача на його користь у розмірі 3 402 грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Палиці Анатолія Володимировича задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2023 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова Есталіна Анатоліївна про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги 3 402 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 05 серпня 2024 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська