Провадження №22-ц/824/1917/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив про те, що відповідач проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які постачає КП «Київтеплоенерго». Позивач вказує, що відповідач користується послугами, але свої зобов`язання по сплаті за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість.

На підставі викладеного, просив суд:

стягнути заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 22 213,28 грн;

стягнути заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 22 705,52 грн;

стягнути заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 26 643,47 грн;

стягнути заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12 091,16 грн., а також витрати пов`язані із отриманням інформації з Державного реєстру речових прав в сумі 33,00 грн. та судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року позовну заяву задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 26 643,47 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12 091,16 грн. та судовий збір в розмірі 2 270 грн. У частині інших вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач просив скасувати рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 22 213, 38 грн та заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 22 705, 52 грн, ухвали в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити вимоги позивача про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» за спожиті з 01.03.2017 року по 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 14 024, 54 грн, стягнення заборгованості за спожиті з 01.03.2017 року по 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 8 127, 96 грн; витрати на отримання інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33, 00 грн. У іншій частині рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що суд першої інстанції неправильно застосував строки позовної давності. Вказує, що КП «Київтеплоенерго» не пропущено строк позовної давності, починаючи з березня 2017 року.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав:

У ході розгляду справи судом було встановлено, що 11.10.2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 602-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а позивач набув право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором.

З 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». Відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з постачання теплової енергії, яку постачає КП «Київтеплоенерго».

У відповідача утворилась заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 22 213,28 грн; за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 22 705,52 грн; за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 26 643,47 грн; за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12 091,16 грн.

Позивач надав суду розрахунки заборгованості та вимогу КП «Київтеплоенерго» за період з 01.11.2018 року по 31.07.2021 року за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води.

Наведений розрахунок стороною відповідача у ході розгляду справи спростовано не було, як і не було надано доказів належної сплати за житлово-комунальні послуги.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції при вирішенні даного спору суд зазначив, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу строку позовної давності. Також суд вказав, що відповідно до Постанов Кабінету Міністрів України установлений карантин 12 березня 2020 року, який неодноразово продовжувався та діяв станом на час розгляду справи, тому строк позовної давності продовжується в силу дії ст. 257 ЦПК України, тому вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за період з 12.03.2017 підлягають задоволенню, однак позивачем не надано детального розрахунку заборгованості в період з 12.03.2017 року до 01.05.2018 року, а тому стягненню з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.05.2018 року підлягає 38 734,63 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції.

Частиною ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку встановленому законодавством.

Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV (редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст.ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як убачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли з приводу заборгованості за спожиті послуги централізованого опалення та /або централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 до 01.05.2018 року.

Як правильно зазначив суд першої інстанції відповідно до Постанов КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався та діє станом на час розгляду цієї справи.

Таким чином, суд погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що строк позовної давності продовжується в силу дії ст. 257 ЦК України, а вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за період з 12.03.2017 року заявлені в межах строку позовної давності.

Водночас ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем не надано детального розрахунку заборгованості в період з 12.03.2017 року до 01.05.2018 року, відтак стандарт належного доведення усіх обставин справи ( в даному випадку - розміру та порядку нарахувань в означений період) позивачем дотримано не було. В свою чергу це обумовлює неможливість задоволення вимог, які фактично залишилися недоведеними. За таких умов суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за вказаний період .

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько