справа № 766/9196/21-ц
головуючий у суді І інстанції Ільєва Т.Г.
провадження № 22-ц/824/5233/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 серпня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення безпідставно набутих коштів, -

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року позивач звернувся з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (надалі по тексту - АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення безпідставно набутих коштів.

Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Високопільського районного суду Херсонської області №652/592/19 від 15 листопада 2019 року було задоволено позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з позивача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 23 квітня 2013 року у розмірі 18 405 грн 06 коп. та судовий збір у розмірі 1921 грн.

На підставі вказаного рішення від 15 листопада 2019 року Високопільським районним судом Херсонської області було видано виконавчий лист від 24 грудня 2019 року за №652/592/19.

За вказаним виконавчим листом Високопільським районним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження №61110570.

В ході примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа було реалізовано земельну ділянку позивача для ведення особистого селянського господарства площею 1,0008 га, кадастровий номер :07:005:0126 за ціною продажу 33 500 грн.

З цих коштів Високопільський РВ ДВС перерахувало на користь АТ КБ «ПриватБанк» на зазначений у виконавчому листі рахунку на погашення боргу за рішенням суду 18 405 грн 06 коп., що підтверджується платіжним дорученням №2562 від 14 грудня 2020 року.

Після погашення боргу, за рахунок реалізованого майна (земельної ділянки), залишились кошти у сумі 10 552 грн 93 коп., які Високопільський РВ ДВС повернув позивачу на його рахунок («картка для виплат № НОМЕР_1 ), відкритий у АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується платіжним дорученням №2563 від 14 грудня 2020 року, випискою по картці НОМЕР_1 та довідкою за реквізитами.

16 грудня 2020 року гроші у сумі 10 552 грн 63 коп. надійшли на карту 51*64 та, після списання комісії у сумі 52 грн 76 коп., на баланс на картці становив 10 499 грн 87 коп. Цього ж дня ця сума була автоматично списана для погашення заборгованості по картці 41*53 відповідно до кредитного договору б/н від 23 квітня 2013 року.

На звернення позивача до працівників Високопільського відділення Херсонської філії АТ КБ «ПриватБанк» останні зазначили, що ці грошові кошти списані на погашенні боргу за кредитним договором №б/н від 23 квітня 2013 року.

24 грудня 2020 року державним виконавцем Високопільського РВ ДВС було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку фактичним повним виконанням згідно з платіжного доручення.

Позивач вказує, що заборгованість за кредитним договором №б/н від 23 квітня 2013 року стягнута на підставі рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 15 листопада 2019 року у повному обсязі, а тому повторне стягнення кредиту всупереч положень статті 61 Конституції України призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те ж саме зобов`язання, а тому останній вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» всупереч законодавству безпідставно самовільно розпорядилися його коштами на свою користь.

З врахуванням зазначеного, позивач просить суд стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у сумі 10 552 грн 63 коп. та судовий збір у сумі 908 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у сумі 10 552 грн 63 коп.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 908 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять підтверджень, що пункти з Витягу Умов та правил надання банківських послуг, на які посилається відповідач, є витягом саме з Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, укладеного між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк». Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позивачу Умови та правила банківських послуг, відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про договірне списання коштів з рахунків, суд першої інстанції вважав, що банком не надано достатніх доказів та обґрунтувань щодо списання коштів без рішення суду, або документу, який би свідчив про надане йому таке право, а тому дії відповідача є передчасними.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Подільського Печерського районного суду міста Києва від 24 серпня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до поданої заявки №б/н від 23 квітня 2013 року позивач отримав від відповідача кредит у розмірі 7500 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Щодо встановлення кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Пунктом 1.13.1.6. Умов та правилами надання банківських послуг станом на момент підписання заяви передбачено, що клієнт доручає банку здійснювати списання коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором, у разі настання термінів платежів. Отже, відповідачем було правомірно списано заборгованість позивача перед банком у чіткій відповідності до Умов та правилами надання банківських послуг.

А також, вказує, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин повністю виключає можливість застосування до них судом положень статті 121 ЦК України.

Позивач, повідомлений належним чином, у визначений ухвалою суду строк не скористався процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, ця справа є справою незначної складності, а тому справа розглядається судом апеляційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла таких висновків.

Рішенням Високопільського районного суду Херсонської області №652/592/19 від 15 листопада 2019 року встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до поданої заяви №б/н від 23 квітня 2013 року отримав від банку кредит у розмірі 7500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Щодо встановлення кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, станом на 22 травня 2019 року має заборгованість 18 405 грн 06 коп., яка складається з наступного: 8 030 грн 23 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 3 615 грн 63 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 4 672 грн 79 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 734 грн 79 коп. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина); 852 грн 62 коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 6-7).

На підставі вказаного рішення від 15 листопада 2019 року Високопільським районним судом Херсонської області було видано виконавчий лист від 24 грудня 2019 року за №652/592/19 (а.с. 8).

За вказаним виконавчим листом Високопільським районним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження №61110570.

В ході примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа було реалізовано земельну ділянку позивача для ведення особистого селянського господарства площею 1,0008 га, кадастровий номер :07:005:0126 за ціною продажу 33 500 грн.

З цих коштів Високопільський РВ ДВС перерахувало на користь АТ КБ «ПриватБанк» на зазначений у виконавчому листі рахунку на погашення боргу за рішенням суду 18 405 грн 06 коп., що підтверджується платіжним дорученням №2562 від 14 грудня 2020 року (а.с. 9).

Після погашення боргу, за рахунок реалізованого майна (земельної ділянки), залишились кошти у сумі 10 552 грн 93 коп., які Високопільський РВ ДВС повернув позивачу на його рахунок («картка для виплат № НОМЕР_1 ), відкритий у АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується платіжним дорученням №2563 від 14 грудня 2020 року, випискою по картці НОМЕР_1 та довідкою за реквізитами (а.с. 11-13).

16 грудня 2020 року гроші у сумі 10 552 грн 63 коп. надійшли на карту 51*64 та, після списання комісії у сумі 52 грн 76 коп., на баланс на картці становив 10 499 грн 87 коп. Цього ж дня ця сума була автоматично списана для погашення заборгованості по картці 41*53 відповідно до кредитного договору б/н від 23 квітня 2013 року.

24 грудня 2020 року державним виконавцем Високопільського РВ ДВС було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку фактичним повним виконанням згідно з платіжного доручення (а.с. 10).

Ухвалюючи судове рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Так приписами частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами частин 1,6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача подав відзив на позовну заяву, де вказав, що відповідно до поданої заяви №б/н від 23 квітня 2013 року, позивач отримав від відповідача кредит у розмірі 7500 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо встановлення кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Так, Умовами та правилами надання банківських послуг встановлено, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого у строк кредиту, які відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах у розмірі 10% від простроченої суми заборгованості.

Відтак, представник відповідача вказує, що з виписки по рахунку позивача за грудень 2020 року вбачається наявність нарахованої банком заборгованості, на підставі частини 2 статті 625 ЦК України.

Отже, на думку відповідача було правомірно списано заборгованість з позивача перед банком у чіткій відповідності до Умов та правил надання банківських послуг.

Як вбачається з наданої банком анкети-заяви б/н від 23 квітня 2013 року, підписаній сторонами (а.с. 76,77) у ній відсутні умови про те, що ОСОБА_1 доручає банку проводити договірне списання з усіх своїх відкритих в банку рахунків на погашення кредитної заборгованості.

Відсутні в матеріалах справи і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді проводити договірне списання з усіх своїх відкритих в банку рахунків на погашення кредитної заборгованості.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ті Умови та правила надання банківських послуг, які передбачають можливість договірного списання коштів, розумів позивач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи взагалі містили умови, зокрема й щодо можливості договірного списання коштів з рахунків клієнта.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позивачу Умови та правила банківських послуг, підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг за відсутності домовленості сторін про договірне списання коштів з його рахунків, не може розцінюватися як частина кредитного договору та не може бути підставою для договірного списання коштів з рахунків клієнта.

З огляду на встановлене, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень глави 83 ЦК України.

Відповідно до частини 3 статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц, від 23 січня 2020 року у справі №910/3395/19.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано достатніх доказів та обґрунтувань щодо списання грошових коштів позивача без рішення суду, або документу, який би свідчив про надане йому таке право.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія апеляційного суду вважає, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 серпня 2023 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 369, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська