ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/618/24 Номер провадження 22-ц/814/2475/24Головуючий у 1-й інстанції Гольник Л.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 квітня 2024 року (час ухвалення судового рішення з 11:13:03 год до 11:31:21 год, дата виготовлення повного тексту судового рішення 10 квітня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 19.01.2024 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів платника аліментів щомісячно, починаючи з 19.01.2024 року і до досягнення дитиною трирічного віку.

В обґрунтування позову вказувала, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина. Відносини з чоловіком не склались і вони проживають окремо. Син проживає разом з нею. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина ОСОБА_4 не надає. Позивачка здійснює догляд за малолітньою дитиною до досягнення нею трирічного віку, не працює, а тому також потребує матеріальної допомоги.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08 квітня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 19.01.2024 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частина всіх видів доходів платника аліментів щомісячно, починаючи з 19.01.2024 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1 211,20 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього аліментів на утримання позивачки, ухвалити нове рішення в цій частині, а саме стягнути аліменти у розмірі 1/8 частини всіх видів аліментів щомісячно, починаючи з 19.01.2024 і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції не прийняв до уваги надані ним докази, які підтверджують його неспроможність сплачувати аліменти на утримання позивачки саме у розмірі частини доходів, натомість зауважив, що відповідач не спростував належними і допустимими доказами неможливість надання матеріальної допомоги на утримання дружини саме у заявленому позивачем розмірі.

Звертає увагу, що він є військовослужбовцем, який зареєстрований за місцем проходження служби, оскільки свого житла не має, то вимушений його винаймати (сплачувати оренду та комунальні послуги). Його батько пенсіонер, який приймав участь в АТО на території Донецької та Луганської області, має захворювання, пов`язані із проходженням військової служби і потребує лікування, а тому батьки перебувають на його утриманні. Розмір його грошового утримання складає 35 434,19 грн і після відрахування аліментів, оплати комунальних послуг, оренди житла, придбання ліків, допомоги батькам, залишаться кошти менше однієї мінімальної заробітної плати, що буде не достатнім для його існування.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та правомірність рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Зокрема вказувала, що суд першої інстанції заслухав в судовому засіданні доводи сторін та повністю дослідив матеріали справи, врахував факт проживання дитини разом з матір`ю та перебування матері у декретній відпустці по догляду за дитиною, отримання відповідачем доходу, відсутність на його утриманні осіб, а також відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження доводів відповідача про перебування на його утриманні батьків, оренди житла.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не оскаржується, а тому відповідно до приписів ст.367 ЦПК України його законність і обґрунтованість апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 та Очколяс (дошлюбне прізвище - « ОСОБА_5 »), вони з 29 липня 2022 року перебувають в шлюбі, який зареєстрований Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис №1002 (а.с.8).

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Північно Східного-міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_6 , про що 07 березня 2023 року зроблено актовий запис №114 (а.с.7)

ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Квартирно-екплуатаційному відділі міста Полтава, має звання майор (а.с.25).

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, мати перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, на які зроблено посилання у позові.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.

Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застосування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 у справі № 712/4702/19 (провадження 61-929св20).

Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказів дійсної неспроможності відповідача сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_2 чи зміни його матеріального стану, яка не працює до досягнення дитиною ОСОБА_7 трирічного віку, саме у визначеному позивачем розмірі, матеріали справи не містять.

При цьому право позивачки на таке утримання є незалежним від того, чи працює вона та незалежним від її матеріального становища, отже доводи апеляційної скарги про наявність у позивачки квартири, яка вона здає в оренду, є безпідставними, а, враховуючи відсутність будь-яких доказів вказаних тверджень, ще й необгрунтованими.

Твердження апеляційної скарги про наявність на утриманні ОСОБА_1 батьків, не є доведеним, оскільки матеріали справи не містять доказів: непрацездатності батьків, враховуючи їх вік, та необхідність отримання ними матеріальної допомоги, а також доказів перебування їх саме на утриманні відповідача.

Наявність в матеріалах справи копії медичних виписок матері та квитанцій про перерахування (двічі) коштів матері, не свідчить про перебування обох батьків на утриманні сина, а лише про добропорядні сімейні відносини та періодичне лікування матері відповідача.

У матеріалах справи відсутні також належні і допустимі докази стосовно витрат відповідача, пов`язаних з орендою житла.

Твердження щодо наявності хвороб у відповідача та наявність в матеріалах справи виписок епікризів із встановленими діагнозами лікарів не свідчать про хронічність захворювань та необхідність витрачати кошти кожного місяця саме протягом періоду виплат коштів на утримання дружини.

Долучені ОСОБА_1 до письмових пояснень письмові докази, які отримані апеляційним судом 02 серпня 2024 року, апеляційний суд відповідно до приписів ст.367 ЦПК України не досліджує і до уваги не приймає, так як відповідачем не надано обгрунтованих пояснень про існування для нього об`єктивних перешкод для подання таких доказів суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги, враховуючи предмет спору і встановлені фактичні обставини, не є істотними і такими, що потребують детальних відповідей, у розумінні сталої практики Європейського суд з прав людини щодо застосування пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 07 серпня 2024 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М.Триголов