Провадження 2-з/205/518/24
УХВАЛА

про забезпечення позову

07 серпня 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Федотової В.М., за участю секретаря судового засідання Киричок Л.А., ознайомившись із клопотанням представника позивача адвоката Сидоренка Олега Андрійовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

02.08.2024 року представник позивача адвокат Сидоренко О.А. звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою.

05.08.2024 року представником позивача адвокатом Сидоренко О.А. було подано клопотання про забезпечення позову, в якій він просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони відповідачу та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, дарування, міна, найм, виділ часток та інше) з відчуження, реалізації, передачі іншим особам, переоформлення документів, а також вчиняти інші дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав стосовно нерухомого майна, а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Підставою забезпечення позову зазначено те, що є ризик істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, а також з метою уникнення передання відповідачем зазначеного майна третім особам.

Ознайомившись із клопотанням та матеріалами справи, суддя приходить до висновку, що клопотання про забезпечення позову підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Положеннями ч. 1 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтю 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Статтею 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У відповідності з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При розгляді клопотання представника позивача про забезпечення позову суддею встановлено, що предметом позову є встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ нерухомого майна, а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Пленум Верховного Суду України у п. 4 своєї Постанови № 9 від 22.12 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх судових рішеннях (від 10 березня 2020 року у справі № 750/12430/19, від 28 травня 2020 року у справі № 211/374/20, від 30 листопада 2020 року у справі № 127/17451/20 та ін.) під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Європейський суд з прав людини неодноразово підтверджував позицію щодо змісту поняття «ефективний засіб юридичного захисту». Так, у рішеннях ЄСПЛ від 29 червня 2006 року «Пантелеєнко проти України», від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», від 17 липня 2008 року у справі «Каіч та інші проти Хорватії» зазначається, що засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом, а саме поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення порушення права.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, суть позовних вимог, а також докази, надані представником позивача на підтвердження своїх вимог, беручи до уваги те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому унеможливити виконання рішення суду у цій справі, суддя дійшов висновку про задоволення клопотання представника позивача про забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотанням представника позивача адвоката Сидоренка Олега Андрійовича про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити відповідачу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, дарування, міна, найм, виділ часток та інше) з відчуження, реалізації, передачі іншим особам, переоформлення документів, а також вчиняти інші дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав стосовно нерухомого майна, а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: Федотова В.М.

.