ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4563/24 Справа № 216/3526/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М.В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Лідовської А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №216/3526/16-ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі Дніпропетровської області ради, про виключення з актового запису про народження відомостей про особу, як батька дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Бутенко М.В., -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про виключення з актового запису про народження відомостей про особу як батька дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_6 , про що Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області в Книзі реєстрації народжень 16 липня 2009 року було зроблений актовий запис за № 629. Мати дитини ОСОБА_4 ., батьком був записаний ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

ОСОБА_5 не жив з відповідачем однією сім`єю до народження дитини, відповідач запевнила його, що він є батьком дитини. ОСОБА_5 вірив їй та завжди вважав ОСОБА_7 своєю донькою.

З жовтня місяця 2012 року ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та донька, стали постійно жити разом однією сім`єю у квартирі АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_5 придбав за договором купівлі-продажу 02.07.2009 року, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кульбідою Н.М. за реєстровим № 3083.

Шлюб з відповідачем ОСОБА_5 не реєстрував, а встановлення батьківства відбулось згідно поданих заяв до органу РАЦС.

Під час внесення до актового запису про народження ОСОБА_7 відомості про батька, йому не було відомо про відсутність між ними кровного споріднення.

З січня 2016 року ОСОБА_5 припинив з відповідачем сімейно-шлюбні стосунки, виїхав з квартири АДРЕСА_1 , яку, за договором дарування від 02.10.2012 року, подарував як він вважав, своїй доньці ОСОБА_7 , що підтверджується договором дарування.

Не задовго до припинення відносин відповідач натякнула ОСОБА_5 про те, що він не є батьком ОСОБА_7 . Спочатку ОСОБА_5 сприймав ці слова як образу, однак, в подальшому стало зрозумілим, що це дійсно так, оскільки починаючи з березня 2016 року відповідач повністю обмежила спілкування ОСОБА_5 з дитиною, яка під її впливом, почала вороже до нього ставитись.

Однією з причин обмеження спілкування з дитиною з боку відповідача був намір унеможливити організацію ОСОБА_5 проведення медичного дослідження наявності кровного споріднення з дитиною у відповідному медичному закладі.

Просив суд, виключити відомості про ОСОБА_5 , як батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з актового запису про її народження № 629, зробленого Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області в Книзі реєстрації народжень ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Ухвалою суду від 29.12.2020 року було відновлено провадження по справі та замінено померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 позивача ОСОБА_5 на його правонаступників: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі Дніпропетровської області ради, про виключення з актового запису про народження відомостей про особу, як батька дитини - задоволено. Виключено відомості про ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , як батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з актового запису про її народження №629, зробленого Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області в Книзі реєстрації народжень 16 липня 2009 року.

Зобов`язано Центрально-Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 №629, зробленого Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області в Книзі реєстрації народжень 16 липня 2009 року, виключивши відомості про ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , як батька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом не взято до уваги, що відповідач з померлим проживали та перебували у відносинах тривалий час. З самого початку придбання квартири (у 2009 році), вони проживали у ній, робили ремонт, тобто до укладання договору дарування.

Суд у своєму рішенні не зазначив про допитаного свідка з боку відповідача, яка пояснила, що померлий знав про те, що він не є батьком у момент реєстрації народження дитини. Судом в рішенні не відображено пояснення свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Також скаржник зазначив, що дані правовідносини не передбачають правонаступництво, у зв`язку з чим відповідачем, після смерті позивача було подано клопотання про закриття провадження у справі, проте судом було зупинено провадження у справі до залучення правонаступників.

Крім того, судом не застосовано строк позовної давності.

Вважає, що належних та допустимих доказів на обгрнутування позовних вимог позивачем не надано, у зв`язку з чим позовні вимоги є необгрунтваними та не підлягають задоволенню.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представники апелянта підтримали доводи скарги, просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції заперечувала проти доводів скарги, просила її відхилити, рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача, позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних обставин.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії свідоцтва про народження виданого Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області в Книзі реєстрації народжень від 16 липня 2009 року, актовий запис за №629, батьками ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 зазначені: Мати - ОСОБА_4 , батько - ОСОБА_5 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 02 липня 2009 року ОСОБА_5 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7-8,217)

Відповідно до договору посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А. від 02 жовтня 2012 року, ОСОБА_5 подарував а ОСОБА_4 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 9-10)

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5 помер (а.с.160).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_5 , звертаючись до органу РАЦС при реєстрації народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не був обізнаний, що не є біологічним батьком дитини. Позивачем, та його правонаступниками доведено в суді, що останній, дізнавшись про це, відразу звернувся до суду з даним позовом, який доведено в суді з наданням відповідних доказів.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком та зазначає наступне.

Відповідно до ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.125 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно зі ст.136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126, 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на штучне запліднення своєї дружини. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, яка записана батьком дитини, має право оспорювати своє батьківство, пред`являти позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до цієї ж Постанови при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Відповідно до пункту 8 вказаної Постанови питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про оспорювання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Підставою для категоричного висновку для оспорювання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

Отже предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 89 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Як вбачається з матеріалів справи під час звернення до суду ОСОБА_5 звертався із клопотанням про проведення молекулярно-генетичного дослідження на предмет наявності кровного споріднення між ним та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але дане клопотання судом першої інстанції не розглядалось по суті.

Свідок ОСОБА_11 , у судовому засіданні, яке відбулося 15.09.2023 року повідомила, що знала ОСОБА_5 та його родину, вважає, що він фактично не уходив зі своєї родини, і у той час, коли мав стосунки з відповідачем. Спочатку він вважав народжену відповідачкою дитину своєю, але ще за своє життя дізнався, що це не його дитина, тому звернувся до суду з позовом, та здавав матеріал для проведення тесту ДНК.

Допитана в судовому засіданні, яке відбулося 15.09.2023 року в якості свідка ОСОБА_12 , повідомила, що знала ОСОБА_5 та його родину, їй відомо про обставини життя в родині, та про народження дитини, яку ОСОБА_5 спочатку вважав своєю дитиною, він не знав, що це не його дитина.

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5 помер (а.с. 160).

Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України, на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини. Таким чином, за життя позивач ОСОБА_5 не довів відсутність кровного споріднення з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Пояснення свідків ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 є припущенням та не може бути беззаперечним доказом відсутності кровного споріднення між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц (провадження № 6128728св18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19 (провадження №61-7013св20).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року в справі № 758/10761/13-ц (провадження № 6119815сво19).

Кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу (частина перша статті 18 СК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

У доктрині процесуального права позови про визнання поділяються на позитивні та негативні.

По своїй суті позов про оспорювання батьківства,після смерті особи, яка записана батьком дитини,є негативним, в якому позивач стверджує, що певний чоловік не є батьком дитини. В такому разі за допомогою цього позову відбувається захист приватного інтересу позивача (зокрема, в сфері спадкування).

Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства (частина перша статті 137 СК України).

Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред`явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, позовну заяву можуть підтримати в суді його спадкоємці (частина друга статті 137 СК України).

Якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти (частина третя статті 137 СК України).

Тлумачення статті 137 СК України, з урахуванням розумності свідчить, що вказана норма визначає випадки, за яких батьківство особи може бути оспорено після смерті особи, яка записана батьком дитини; перший випадок стосується випадку, коли чоловік ще під час вагітності жінки подав нотаріусу заяву про невизнання свого батьківства. У такому разі після смерті чоловіка оспорити батьківство можуть його спадкоємці (частина перша статті 137 СК України); другий випадок охоплює ситуацію коли чоловік за життя подав позов до суду про виключення запису про нього як батька дитини. У цьому разі його спадкоємці можуть підтримати позовну заяву відповідно до положень статті 55 ЦПК про процесуальне правонаступництво (частина друга статті 137 СК України).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2023 року у справі № 461/3122/19.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що батьківство неповнолітньої ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначалося за самим фактом народження відповідачем дитини, позивач не висловлював сумнів щодо походження дитини від нього, однак відповідач особисто натякнула ОСОБА_5 про те, що він не є батьком ОСОБА_7 . Інших переконливих доказів на підтвердження того, що позивач за встановлених у справі обставин в момент реєстрації себе батьком дитини знав, або не міг не знати про таке, матеріали справи не містять. З огляду наведене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 достовірно міг знати щодо батьківства у відношенні до дитини ОСОБА_6 лише після проведення судової генетичної експертизи, яка судом не розглядалась по суті, оскільки відповідач ОСОБА_4 в процесі розгляду справи особисто визнала той факт, що ОСОБА_5 не є біологічним батьком дитини, але наполягала, що він знав про цей факт вже на момент, коли оформлювалося свідоцтво про народження дитини, та став батьком дитини за документами свідомо.

Згідно з частиною п`ятою статті 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

Аналіз положень статті 136 СК України дає підстави для висновку, що в судовому порядку батьківство (материнство) може бути оспорено як у випадках, коли в акті про реєстрацію народження батьками дитини вказано осіб, які уклали між собою шлюб, так і тоді, коли батьками дитини при реєстрації встановлення батьківства на підставі спільної заяви батька й матері дитини записано осіб, які в шлюбі не перебувають. Однак у будь-якому разі не можуть бути задоволені вимоги про оспорювання свого батьківства, пред`явлені особою, записаною батьком за її заявою або за спільною заявою з матір`ю дитини, якщо в момент подачі заяви їй було відомо, що фактично вона не є батьком цієї дитини.

У постанові від 17 березня 2020 року у справі № 606/2142/18 Верховний Суд зробив висновок, що:«за приписами частини п`ятої статті 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати.

Пояснення в суді наведених вище свідків ( ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ), щодо не обізнаності позивача ОСОБА_5 , на час реєстрації народження дитини ОСОБА_6 , про батьківство останнього, на думку колегії є сумнівними, оскільки дані подробиці (зокрема при народженні дитини) є досить особистими. Вказані покази не підтверджено іншими об`єктивними даними і не спростовують послідовну позицію відповідача про обізнаність позивача на час народження дитини ОСОБА_6 та реєстрації її народження, що він не є біологічним батьком дитини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 826,80 грн. - по 275 грн. 60 коп. з кожного.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі Дніпропетровської області ради, про виключення з актового запису про народження відомостей про особу, як батька дитини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 826 грн. 80 коп. по 275 (двісті сімдесят п`ять) грн. 60 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 07.08.2024р.

Головуючий суддя О.В.Агєєв