Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/2361/24
Номер провадження: 2/511/619/24
09 серпня 2024 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді: Панчук А. І.,
секретаря судового засідання - Волкової А.І.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Роздільнянської міської ради Одеської області Служба у справах дітей Роздільнянської міської ради Одеської області, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів
Стислий виклад позиції позивача.
В червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якій просила позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно неї - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути аліменти.
Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що її батькамиє ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Батько - ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Мати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документів, проживає на території України з 1993 року, однак документів, що посвідчують її особу на території України так і не отримала. Позивачка зазначила, що вона з братом ОСОБА_6 , 2008 року народження, проживають разом з бабусею ОСОБА_7 , 1951 року народження. Мати вона практично не пам`ятає, так як вона останній раз зі слів бабусі та брата приїздила додому ще в 2011 році. Іноді телефонувала. Знає, що перший раз вона була засудженна в 2011 році, останній в 2021 році, де вона знаходиться їй не відомо, вона їй не телефонує, її життям не цікавиться. З-за відсутності ОСОБА_2 вона позбавлена можливості отримати паспорт, а як наслідок вона в цьому році закінчила навчання в загальній школі і не змогла здати НМТ та продовжити навчатись з метою отримання професії на майбутнє. Просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неї та стягнути аліменти в розмірі 1/4 всіх доходів відповідача до досягнення позивачкою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Процесуальні дії у справі.
21.06.2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено по справі підготовче судове засідання.
29.07.2024 року закрито підготовче провадження з призначенням справи до судового розгляду по суті.
Позиції сторін у судовому засіданні.
Позивачка ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явилася, надала заяву , відповідно до якої позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у тому числі через оголошення через офіційний веб-портал "Судова влада України". Про причину неявки суд не сповістила, заяв, клопотань, відзову не надала.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Роздільнянської міської ради Одеської області Радіонова Д.А. у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву, відповідно до якої просила розглянути справу без її участі , позовні вимоги визнала.
Представник служби у справах дітей Роздільнянської міської ради Одеської області Кравчук В.В. у судове засідання не з`явився, надав заяву, відповідно до якої просив розглянути справу без його участі , не заперечував проти задоволення позовних вимог.
Третя особа ОСОБА_3 у судове не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі , не заперерчував проти задоволення позовних вимог .
В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
Судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Так судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 19.10.2017 року на підставі актового запису № 8 Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Актовий запис про народження №8 від 28.04.2009 року складений Роздільнянським районним Відділом Державної реєстрації актів цивільного стану відповідно до ст. 133 Сімейного кодексу України. Згідно свідоцтва про народження батьками ОСОБА_1 - є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 04.01.2008 року на підставі актового запису № 10 Відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документів, проживає на території України з 1993 року, однак документів , що посвідчують її особу на території України так і не отримала.
Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Шаумяк Марнеульського району ГССР, свідоцтво видано 22.02.1973 року горархівом ЗАГС Октябирського району м. Тбілісі актовий запис №225 від 22.02.1973 року, вчинений в м. Тбілісі на підставі актового запису №225.
Батьки ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 1992 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим повторно 23.08.2016 року Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.
ОСОБА_9 неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності: Суворовського районного суду м. Одеси від 14.12.2011 за ч. 2 ст. 187, ст. 69, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. З ст. 358, ст. 70 КК України до 2 років 1 місяця 10 днів позбавлення волі; вироком Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2014 за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ст. 70 КК України, до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію в 2014 році» звільнена від відбування покарання.
Також відповідно до копії вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 14.06.2021 року ОСОБА_10 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, на підставі якої призначено їй покарання у вигляді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Відповідно до копії довідк про звільнення ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається , що остання звільнена з місць позбавлення волі 20.12.2022 року .
Відповідно до наказу №109 від 23.10.2017 року Служби у справах дітей Роздільнянської РДА ОСОБА_1 взято на первинний облік, як дитину, позбавлену батьківського піклування .
Розпорядженням Роздільнянської РДА №624/А-2017 від 27.10.2017 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.
Розпорядженням Роздільнянського РДА №747/А-2017 від 04.12.2017 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , влаштовано під опіку брата ОСОБА_3 .
Органом опіки та піклування Роздільнянської міської ради було проведено вивчення питання соціальної характеристики ОСОБА_2 , враховуючи інтереси неповнолітньої ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , було надано висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 , 1973 року народження, відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_1 , 2007 року народження.Даний висновок обґрунтований тим, що мати - ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої доньки, не піклується про неї, не проявляє заінтересованості до її долі, не цікавиться станом здоров`я, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Частина 8 статті 7 СК України визначає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Положення статті 150 СК України регламентують, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, тощо.
Статтями 18, 27 «Конвенції про права дитини» (ратифікованої постановою ВР України №789-XII від 27 лютого 1991 року) встановлено, що батьки несуть загальну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до вимог п.2,3 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та жорстоко поводяться з дитиною.
Положення частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначають, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Крім того, суд зазначає, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 753/2025/19) в постанові від 06 травня 2020 року, зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі N 211/559/16-ц).
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Згідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами статей 76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Тому при вирішенні спору щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей, судом мають враховуватися передусім інтереси дітей, які полягають зокрема в забезпеченні їх розвитку у стійкому середовищі.
Дослідивши фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, оцінивши аргументи сторін по справі, суд прийшов до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову виходячи з наступного.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Під час повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, судом встановлено, що мати неповнолітньої позивачки ОСОБА_2 покинула доньку та самоусунулася від виховання доньки; не піклується про неї, не проявляє заінтересованості до її долі, не цікавиться її станом здоров`я, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, матеріально не утримує, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання.
На підставі встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що відповідачка свідомо нехтує своїми обов`язками відносно виховання та утримання малолітньої доньки, що підтверджується матеріалами справи, та наразі змінити поведінку останньої у кращу сторону неможливо.
Також, положення статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначають, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Крім того, статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що ОСОБА_2 нехтує потребами своєї доньки, порушує права доньки на належне батьківське виховання та систематично не виконує батьківські обов`язки, що в сукупністю зі мовчазною позицією відповідачки, є підставою для задоволення позову. При цьому суд вважає, що у разі зміни свого ставлення до вказаного вище, відповідачка у встановленому законом порядку може відновити вказаний статус шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо доньки є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав.
Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам малолітньої доньки, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлена можливості негативно впливати на психіку доньки до моменту зміни нею свого ставлення відносно неї, та поновлення у встановленому порядку батьківських прав.
Відповідно до частини другої статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо її утримання.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Таким чином, положеннями СК України передбачено пряму імперативну норму права щодо одночасного вирішення питання про стягнення аліментів при задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, а норми ч. 3 ст. 166 СК України є спеціальними щодо загальних норм ч. 2 ст. 264 ЦПК України, та підлягають застосуванню до правовідносин, з яких виник спір, у зв`язку з чим суд вирішує питання про стягнення аліментів попри те, що така позовна вимога не заявлена.
У відповідності зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини відповідно до ст.182 СК України, і вважає за необхідне стягнути аліменти на одну дитину у розмірі частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття.
Згідно з ч.3 ст. 193 СК України за рішенням суду аліменти можуть бути перераховуватись на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 3028,00 грн. за вимогу про позбавлення батьківських прав.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.150, 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, Постановою №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ст.ст. 4,18,19,76-81,95,141, 206,211,247,258-259,263-265,280-284,288,289ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Роздільнянської міської ради Одеської області Служба у справах дітей Роздільнянської міської ради Одеської області, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє місце відоме місце проживання : АДРЕСА_1 аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подання позовної заяви до суду тобто з 13.06.2024 року , на користь опікуна, прийомних батьків, батьків-вихователів або закладу, де буде утримуватись дитина, до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє місце відоме місце проживання : АДРЕСА_1 , судовий збір на користь держави в розмірі 3028 грн.
У відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Суддя А. І. Панчук