ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 367/7915/21

провадження № 61-3204св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 липня 2023 рокув складі судді Третяк Я. М. та постанову Київського апеляційного суду від 30 січня 2024 року в складі колегії суддів: Приходька К. П., Писаної Т. О., Журби С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 9 220 516, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що між ним та відповідачем досягнуто згоди щодо проведення ОСОБА_2 скупки акцій закритого акціонерного товариства «Плодоовощ» (далі - ЗАТ «Плодоовощ») за рахунок коштів, які позивач мав надати відповідачу для здійснення таких дій.

Позивач вказував, що ним було передано ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 260 000, 00 доларів США, про що останнім було складено та видано відповідну розписку. Окрім цього, ОСОБА_1 було передано відповідачу грошові кошти в сумі 80 000, 00 доларів США та 140 000, 00 грн, про що ОСОБА_2 було складено та видано відповідну розписку. Всього за наданими розписками позивачем було передано відповідачу кошти в сумі 340 000, 00 доларів США та 140 000, 00 грн.

ОСОБА_1 зазначав, що зобов`язання щодо скупки акцій ЗАТ «Плодоовощ» та оформлення їх на ім`я позивача відповідач мав здійснити у період до 01 травня 2007 року та до 01 травня 2008 року, проте у наведені строки його не виконав.

12 серпня 2021 року ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_2 про втрату інтересу до виконання відповідачем прийнятого на себе зобов`язання щодо придбання акцій ЗАТ «Плодоовощ» та про відмову від прийняття виконання, а також вимагав повернути отримані кошти в повному обсязі у семиденний строк з моменту отримання повідомлення. Повідомлення було отримано відповідачем 19 серпня 2021 року, проте у визначений строк відповідач грошові кошти не повернув.

ОСОБА_1 стверджував, що до вказаного строку він не відмовлявся від виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань.

Короткий зміст судових рішень судівпершої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 25 липня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 30 січня 2024 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, відмовив у задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності за відсутності поважних причин пропуску такого строку.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У березні 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , підписана адвокатом Кантеміром В. І., у якій останній просить скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 липня 2023 рокута постанову Київського апеляційного суду від 30 січня 2024 рокуй ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Підставами касаційного оскарження представник заявника зазначає неправильне застосування судами норми матеріального права, а саме застосування норми права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року в справі № 509/2831/19 (провадження № 61-6321св23), від 16 листопада 2023 року в справі № 487/1342/21 (провадження № 61-4298св23), від 29 листопада 2023 року в справі № 638/18026/19 (провадження № 61-6272св23), від 07 грудня 2023 року в справі № 306/1350/21 (провадження № 61-13615св23), від 17 січня 2024 року в справі № 341/976/21 (провадження № 61-8296св23), від 23 січня 2024 року в справі № 522/20021/18 (провадження № 61-10430св23) (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

Касаційна скарга мотивована також тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно встановили суть порушеного права, за захистом якого ОСОБА_1 звернувся до суду, та помилково вважали, що позивач пропустив строк для звернення з позовом.

Заявник вказує, що 12 серпня 2021 року він письмово повідомив ОСОБА_2 про втрату інтересу до виконання відповідачем взятого зобов'язання щодо придбання акцій ЗАТ «Плодоовощ» та про відмову у зв'язку з цим від прийняття виконання, вимагав повернення отриманих коштів у повному обсязі в семиденний строк з моменту отримання такого повідомлення. Зазначені повідомлення ОСОБА_2 отримав 19 серпня 2021 року, проте у визначений строк (26 серпня 2021 року) грошові кошти не повернув.

На думку ОСОБА_1 , з моменту його відмови від договору доручення у відповідача виникло нове зобов'язання щодо відшкодування завданих збитків у вигляді отриманих грошових коштів на виконання цього доручення.

З огляду на наведене, заявник вважає, що перебіг позовної давності розпочався саме з дати допущеного відповідачем порушення, тобто з 26 серпня 2021 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Ірпінського міського суду Київської області.

04 квітня 2024 року справа № 367/7915/21 надійшла до Верховного Суду.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Серафимов І. М. надіслав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Відзив надісланий з незначним пропуском установленого судом в ухвалі про відкриття касаційного провадження строку. Зважаючи на положення частини другої статті 127 ЦПК України, Верховний Суд вважає за можливе продовжити представнику відповідача строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

Крім того, адвокат Серафимов І. М. через підсистему «Електронний суд» надіслав клопотання про закриття касаційного провадження.

Перевіривши доводи клопотання представника відповідача, Верховний Суд не встановив підстав для закриття касаційного провадження.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було досягнуто згоди про те, що ОСОБА_2 , як один з учасників ЗАТ «Плодоовощ», повинен був купити акції ЗАТ «Плодоовощ» за рахунок коштів, які ОСОБА_1 мав надати ОСОБА_2 . Для виконання зазначених дій ОСОБА_1 було передано ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 260 000, 00 доларів США, про що останнім було складено та видано відповідну розписку. Окрім цього, позивачем було передано відповідачу грошові кошти в сумі 80 000, 00 доларів США та 140 000, 00 грн, про що відповідачем було складено та видано відповідну розписку. Всього за наданими розписками позивачем було передано відповідачу кошти в сумі 340 000, 00 доларів США та 140 000, 00 грн.

Також суди встановили, що станом на момент розгляду справи передані відповідачу кошти позивачу повернуто не було. При цьому, відповідач стверджував, що ЗАТ «Плодоовощ» з метою розрахунку з позивачем відчужило певне нерухоме майно на користь членів родини позивача.

Вказані обставини сторонами справи не заперечувались.

Строк виконання зобов'язання за розписками був встановлений до 01 травня 2007 року та до 01 травня 2008 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчиненняпевної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних та обов'язків.

За договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від іменіта за рахунок довірителявсіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановленістрок дії такого дорученнята (або) територія, у межах якої є чиннимвиключне право повіреного (стаття 1000 ЦК України).

Відповідно до статті 1003 ЦК України у договорі доручення абоу виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, якіналежить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Згідно з частиною першою статті 1004 ЦК України повіренийзобов'язаний вчиняти дії відповіднодо змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтересидовірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержаву розумний строк відповідіна свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущенівідступи від змістудоручення як тількице стане можливим.

За приписами статті 1006 ЦК України повіренийзобов'язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні зауважив, що згідно з розписками грошові кошти у зазначених в них сумах не передавались відповідачу у власність чи користування та були отримані не як позика чи оплата за надані послуги, а лише як предмет укладеного між сторонами в усній формі договору, який за своєю правовою природою є договором доручення.

Оскільки відповідно до статей 525, 526, 599 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк, суд першої інстанції вважав позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими.

Разом з тим, згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, визначені у статтях 252-255 ЦК України.

Тлумачення частини першої статті 261 ЦК України дозволяє стверджувати, що початок перебігу позовної давності пов'язується з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє правов примусовому порядкучерез суд.

За приписами частин третьої-п'ятої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представником відповідача була подана заява про застосування позовної давності.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно вказав, що саме після спливу строку виконання зобов'язання за розписками у позивача виникло право звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Отже, перебіг загальної позовної давності тривалістю у три роки розпочався з 02 травня 2007 року та з 02 травня 2008 року і закінчився 01 травня 2010 року та 01 травня 2011 року відповідно.

З позовом до суду ОСОБА_1 звернувся лише 21 жовтня 2021 року, тобто з пропуском загальної позовної давності.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що ОСОБА_1 після спливу строку виконання зобов'язання за розписками не звернувся до суду за захистом свого порушеного права в межах трирічного строку, поважних причин пропуску такого строку не вказав, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Висновки судів не суперечать висновкам, викладеним Верховним Судом у наведених в касаційній скарзі постановах.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судаминорм матеріального права, яке призвело або могло призвестидо неправильного вирішення справи, а також зводяться до незгоди заявника з висновками судів стосовно встановлених обставин справи та стосуються переоцінки доказів. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Крім того, обставин, які є обов'язковими підставами для скасування судових рішень, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону та підстав для їх скасування немає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 липня 2023 рокута постанову Київського апеляційного суду від 30 січня 2024 року залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Серафимова Іллі Миколайовича про закриття касаційного провадження відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 липня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко