Справа № 523/9277/24
Провадження №2/523/4335/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"31" липня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судового засідання - Бєлік Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Одеська Універсальна Товарна Біржа «Центр», про визнання договору купівлі-продажу дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Одеська Універсальна Товарна Біржа «Центр», про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 14.08.1996 року між нею та відповідачами у справі було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який було укладено на Одеській Універсальній Товарній Біржі «Центр» № Н/96-0900.

Позивач зазначає, що на момент укладення договору купівлі-продажу, сторони договору не були обізнані щодо його нотаріального посвідчення. Наразі позивачу стало відомо, що договір не відповідає чинному законодавству, що унеможливлює позивача в вільному розпорядженні власністю.

На підставі викладеного позивач просить: визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н/96-0900 від 14.08.1996 року, укладеного на Одеській Універсальній Товарній Біржі «Центр».

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

На адресу суду 31.07.2024 року (вх. № 25639) надійшла заява за підписом позивача ОСОБА_1 щодо можливості розгляду справи за її відсутності, згідно якої позивач зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.26).

Відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про час та місце слухання справи повідомлялись, шляхом направлення судової повістки за останнім відомим місцем проживання, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» (а.с.23,24).

Представник третьої особи: Одеська Універсальна Товарна Біржа «Центр» до суду також не з`явився, про причини не явки суду не повідомив.

Таким чином судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлялись у встановленому законом порядку, позивач звернулась з заявою про слухання справи за її відсутності, підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31 липня 2024 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази надані позивачами на підтвердження позовних вимог в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № Н/96-0900 від 14.08.1996 року укладеного на Одеській Універсальній Товарній біржі «Центр» ОСОБА_2 , що діяла від імені та в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 (а.с.10-11).

Відповідно до відмітки проставленої на звороті договору купівлі-продажу нерухомого майна, право власності на квартиру було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» за фізичною особою: ОСОБА_1 .

Підтвердження реєстрації права власності за ОСОБА_1 також встановлено, листом КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР від 08.03.2024 року згідно якого зазначено, що станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна Н/96-0900 від 14.08.1996 року. Реєстраційний запис зроблено 09.09.1996 року за реєстровим номером 444 у реєстровій книзі 177 пр на сторінці 145(а.с.9)

Позивач надала докази на підтвердження факту утримання майна, а саме квитанції на оплату житлово-комунальних послуг (а.с.15,16).

З огляду на досліджені документи судом встановлено, що після укладення договору купівлі-продажу покупець зареєструвала право власності в КП «ОМБТІ та РОН» та зареєструвалась за адресою придбаного нерухомого майна.

Позивач зазначає, що сторонами договору було досягнуто всіх його істотних умов та вчинено дій пов`язаних з його виконанням, а саме: покупець сплатила грошові кошти та вселилась до житлового приміщення, сплачує комунальні платежі та утримує майно, а продавці у свою чергу звільнили приміщення та знялися з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Підставами позовних вимог, позивач зазначив, що не має можливості розпорядитись власністю, оскільки договір не відповідає вимогам чинного законодавства, з підстав його нотаріального не посвідчення.

Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами.

Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1996 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом проживання за зазначеною адресою саме позивача по справі та те, що відповідачі (продавці) за вказаною адресою зняті з реєстраційного обліку.

При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме - купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1996 році.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що матеріалами справи встановлений факт ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість фактично втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивачів шляхом задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 4-7, 1-13, 258, 259,263-265, 268, 280-285, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 47, 227 ЦК України в редакції 1963 року, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Одеська Універсальна Товарна Біржа «Центр», про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.

Визнати договір № Н/96-0900 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений 14.08.1996 року на Одеській Універсальній Товарній біржі «Центр» між ОСОБА_2 , що діяла від імені та в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_1 з другої сторони - дійсним.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 05.08.2024 р.

Суддя: