Справа № 588/1417/24
провадження № 2-о/588/77/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2024 року м. Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Сумської області Огієнко О.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Тростянецька міська рада Сумської області як орган опіки та піклування, про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у липні 2024 року звернувся до суду в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 з указаною заявою у якій просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт самостійного виховання та утримання ним малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право. Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Як вбачається з матеріалів заяви ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком малолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог заявник вказує на те, що мати дитини, ОСОБА_3 не проживає разом із ним та дитиною, а проживає окремо у своїх батьків. Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 27.02.2019 у справі № 588/198/19 його шлюб із нею був розірваний. Мати дитини перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра і за станом здоров`я виховувати дитину не може. Фактично мати з дитиною не спілкується, іноді може зателефонувати або приїхати один раз на два-три місяці. Заявник є учасником бойових дій та у період військової служби за контрактом був вимушений звільнитися з військової служби, оскільки дитина залишилася без материнської опіки. Тому заявник є єдиною особою, що піклується, займається вихованням та повним утриманням малолітньої дитини. Встановлення цього факту заявнику необхідно для забезпечення батьківського піклування над дитиною та подальшої відстрочки від мобілізації для пред`явлення органам ТЦК та СП судового рішення.

При цьому заявником не визначено як заінтересовану особу відповідний орган державної влади, відповідальний за проведення мобілізації (адже відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» міститься саме таке формулювання, що «не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років; тощо)».

При цьому, жодних обставин існування перешкод у вирішенні ним питання щодо виховання, лікування чи навчання дитини без встановлення цього факту - заявником суду не зазначено і доказів такого до заяви не додано.

Крім того, суд враховує, що фактично за своїм змістом ця заява є вимогою про визнання у судовому порядку місця проживання дитини з батьком. Чинним Цивільним процесуальним кодексом України для такої категорії справи визначено порядок розгляду справи у порядку загального позовного провадження (стаття 274 Сімейного кодексу України). При цьому чинне законодавством України при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини зобов`язує суд дотримуватися вимог статті 19 Сімейного кодексу України.

Суд вважає, що саме по собі встановлення судом факту самостійного виховання та утримання дитини батьком без участі матері не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаного факту не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього.

Так, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухилення його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

При цьому, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати актом факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні.

Такий факт може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.

Отже, захист порушених прав у зв`язку з невиконанням, не прийнятті участі одним із батьків у вихованні дітей, тобто самоусунення від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку, передбаченому законом.

Питання належного виховання дітей, досягнення порозуміння між батьками і дітьми, відповідальності батьків за неналежне виконання батьківських обов`язків завжди є важливими й актуальними.

Законом України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Закон передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Відповідальність щодо виховання дітей покладена на обох батьків, незалежно від того проживають вони разом чи окремо, оскільки обов`язок здійснювати належне виховання та нагляд за малолітнім є рівним для обох з них.

Тому за неналежне виконання обов`язку щодо виховання дітей, передбачена відповідальність.

Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Зазначені заявником обставини дають суду підстави вважати, що вимога заявника фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих майнових прав батьків дитини, які закріплені в Сімейному кодексі України. Такими до прикладу можуть бути право батьків на визначення місця проживання дитини, а такий спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; право матері чи батька на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав у випадку, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, тощо.

Крім того, посилання позивача на те, що мати дитини перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра та за станом здоров`я не може виховувати дитину, не свідчить про її недієздатність, оскільки такого доказу як судове рішення про визнання її недієздатною та встановлення опіки, заявником надано не було.

Отже, вимога про встановлення факту того, що заявник самостійно виховує дитину, не може розглядатися у порядку окремого провадження в розумінні положень ст. 293, 315 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 слід відмовити у відкритті провадження по справі в порядку окремого провадження.

Керуючись ст. 315, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Тростянецька міська рада Сумської області як орган опіки та піклування, про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 186 ЦПК України копію ухвали не пізніше наступного дня разом із матеріалами заяви надіслати заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Ухвала складена та підписана суддею 02.08.2024.

Суддя О. О. Огієнко