П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2024 року м. Київ

Справа № 757/60759/16

Провадження: № 22-ц/824/2158/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та адвоката Єлманової Вікторії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року, постановлене під головуванням судді Підпалого В. В.,

у справі за позовною заявою Заступника військового прокурора Центрального регіону України (після перейменування - заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону) в інтересах держави в особі Служби безпеки України до Центрального управління Служби безпеки України, ОСОБА_3 , Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Житлово-побутова комісія Центрального управління Служби безпеки України, Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна, про визнання нечинним та скасування протоколу засідання, визнання нечинним та скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування реєстраційного запису та усунення перешкод у користуванні квартирою,

у с т а н о в и в:

У грудні 2016 року Заступник військового прокурора Центрального регіону України (після перейменування - заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону) в інтересах держави в особі Служби безпеки України (далі - позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що надання ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 для постійного проживання проведено із порушенням житлового законодавства, а тому, просив, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог та уточнення позовних вимог визнати нечинним та скасувати протокол засідання № 18 від 29.12.2002 року житлово-побутової комісії Центрального управління Служби безпеки України у частині прийняття рішення про виключення квартири АДРЕСА_1 зі складу службового житла Служби безпеки України та виділення її для постійного проживання ОСОБА_1 ; визнати нечинним та скасувати розпорядження Печерської районної у м. Києві державної адміністрації № 128 від 09.03.2010 року про виключення із числа службових зазначеної трикімнатної квартири; визнати недійсним свідоцтво про право власності на спірну квартиру, скасувати реєстраційний запис № 14390869 від 27.04.2016 року про право власності на квартиру, власник ОСОБА_3 , та усунути перешкоди у користуванні спірною квартирою , стягнути з відповідачів судовий збір.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04 травня 2023 року позов заступника військового прокурора Центрального регіону України (після перейменування - заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону) в інтересах держави в особі Служби безпеки України задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво від 15 червня 2010 серії НОМЕР_1 про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , видане Відділом приватизації державного житлового фонду Печерської районної у м. Києві державної адміністрації.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 18 червня 2010 року.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 04 березня 2013 року.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 27 квітня 2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача судовий збір у розмірі 45 166,90 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Єлманова В. А. в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Адвокат Єлманова В. А. в інтересах ОСОБА_3 на обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції, приймаючи до розгляду заяви представника позивача про уточнення позовної заяви, вийшов за межі повноважень не дотримався процесуальної норми ст. 49 ЦПК України. Вважає, що позовні вимоги прокурора не відповідають положенням закону, повноваження на звернення із даним позовом у прокурора у відповідності до вимог закону відсутні, що має відповідні процесуальні наслідки, передбачені ст. 185 ЦПК України. Окрім того, зазначила, що суд першої інстанції вирішив позбавити права власності осіб без існування відповідних позовних вимог до них, оскільки такі особи перебували у статусі третіх осіб, без самостійних вимог на предмет спору, чим грубо порушено вимоги процесуального законодавства.

ОСОБА_2 на обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, та частково надав оцінку незаявленим обставинам. Зазначив, що СБУ ніколи не мало та не оформлювало право власності на спірну квартиру. Підстави позову (порушення порядку приватизації) не заявлялись прокурором, вимога про скасування розпорядження РДА про передачу житла у приватну власність також не заявлялась, а отже, суд визнав встановленими обставини, що не доведені та не підтверджені жодними доказами, що є підставою для скасування спірного судового рішення.

ОСОБА_1 на обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не надав належної оцінки всім доказам, наявним в матеріалах справи, зокрема, суд першої інстанції не взяв до уваги, що спірна квартира на праві власності ніколи не належала СБУ, та навіть не перебувала на його балансі, тому, суд помилково вважає, що СБУ наділена правом вирішувати питання про передачу квартири у власність, тоді як таким правом від імені держави наділена саме Печерська районна у м. Києві державна адміністрація. А отже, у СБУ відсутні порушені, невизнані або оспорювані права чи інтереси, внаслідок чого суд також мав відмовити в задоволенні позову. Однак, суд першої інстанції не звернув на це уваги, вийшовши за межі предмету позову та застосувавши на його думку «ефективний захист порушених прав».

Ухвалами Київського апеляційного суду від 15 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

06.02.2024 року до суду від приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Семенової Г. В. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник керівника спеціалізованої прокуратури у сфері оборони центрального регіону Андрій Анікеєв з доводами, викладеними в апеляційних скаргах, не погоджувався, зазначив, що прокурором детально викладені усі вимоги щодо порушених прав СБУ його структурними підрозділами - Центральним управлінням СБУ та житлово-побутовою комісією ЦУ СБУ. Саме через такі дії останніх, в порушення вимог житлового законодавства, спірна квартира вибула з оперативного управління СБУ. Також зазначив, що належним органом, який вирішує питання про приватизацію спірної квартири, є відповідний орган, створений у складі СБУ, у повному господарському віданні або оперативному управлінні якого перебуває відомчий державний житловий фонд, проте рішення про приватизацію спірного житла прийнято не уповноваженим на те органом.

У своїх поясненнях ОСОБА_4 який діє в інтересах Служби безпеки України зазначив, що СБУ забезпечує житлом військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов. Вказує, що у зв`язку із прийняттям СБУ вказаної квартири, ОСОБА_1 став особою, яка не забезпечена житлом у м. Києві, та мав право на забезпечення житлом від СБУ. Окремо звертає увагу суду, що ОСОБА_1 на момент забезпечення вищезазначеним житлом мав вислугу на військовій службі понад 30 років, а відтак відносився до категорії осіб, яких не може бути виселено зі службового житлового приміщення без надання іншого житла, а також після звільнення з військової служби мав право на безоплатне одержання у приватну власність жилого приміщення, яке він займав. З приводу учасників процесу, вважав необхідним зазначити, що заступником військового прокурора Центрального регіону України позов подано в інтересах держави в особі СБУ до ЦУ СБУ, ЖПК ЦУ СБУ, відповідач у цій справі - ЦУ СБУ, як юридична особа, входить до системи СБУ, що теж є юридичною особою, а також особою, в інтересах якої подано позов, отже, з огляду на зазначене, участь у судовому засіданні представників СБУ та ЦУ СБУ порушуватиме принцип змагальності сторін, передбачений статтею 12 ЦПК України.

21.02.2024 від адвоката Єлманової В. А. в інтересах ОСОБА_3 надійшла заява про постановлення окремої ухвали суду, а саме за фактом зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків прокурором в порядку ч. 2 ст. 262 ЦПК України.

В судовому засіданні адвокат Козаченко В. В. в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , адвокат Єлманова В. А. в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_2 апеляційні скарги підтримали, з викладених у них підстав.

ОСОБА_4 в інтересах Служби безпеки України заперечував проти апеляційних скарг.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, до компетенції Служби безпеки України віднесені повноваження щодо забезпечення прозорості механізму надання житла співробітникам та членам їх сімей, контролю за дотриманням вимог чинного законодавства при веденні обліку співробітників, які потребують поліпшення житлових умов, розподілу та використання житлової площі.

Відповідно до акту прийому-передачі № 1/338 від 22.10.2009 року Службі безпеці України ТОВ «Будова-Центр-1» передано 4 квартири (№№ 112, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 .

23.10.2009 року відповідно до розпорядження Печерської районної у місті Києві державної адміністрації № 790, на підставі звернення Служби безпеки України, вказані вище квартири включені до числа службового житлового фонду Служби безпеки України.

10.11.2009 року Шевченківської районною у м. Києві державною адміністрацією ОСОБА_1 видано службовий ордер на право зайняття службової квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням житлово-побутової комісії Центрального управління СБ України від 29.12.2009 року № 18 на підставі звернення ОСОБА_1 та у відповідності до п. 5.22 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Служби безпеки України № 792 від 06.11.2007 року (в редакції від 23.11.2008 року, чинній на час прийняття рішення) прийнято рішення про виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 та надання її для постійного проживання ОСОБА_1 на сім`ю з трьох чоловік (він, дружина, син).

09.03.2010 року розпорядженням Печерської районної у м. Києві державної адміністрації № 128, на підставі клопотання керівництва Центрального управління СБ України, вказану квартиру виключено з числа службових.

Після цього, ОСОБА_1 подав заяву до відділу приватизації Печерської районної у м. Києві державної адміністрації із проханням оформити право власності на зазначену вище квартиру на свою дружину - ОСОБА_1 .

15.06.2010 року ОСОБА_1 отримано свідоцтво про приватизацію квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.12.2016 року накладено арешт на нерухоме майно у вигляді заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 у будь-який спосіб будь-якій особі.

Під час реєстрації вказаної заборони було виявлено, що зазначена квартира на даний час на праві власності належить ОСОБА_3 , на підставі договору-купівлі продажу від 27.04.2016 року, завіреного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що належним органом приватизації житла не ухвалювалося рішення про приватизацію спірної квартири чи про відмову у приватизації, а орган приватизації Печерської районної у м. Києві державної адміністрації під час постановлення розпорядження про надання дозволу ОСОБА_1 на приватизацію квартири діяв поза межами своєї компетенції.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції колегія суддів ураховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Для правильного вирішення спору та захисту порушеного права позивача суд повинен визначитися з учасниками справи.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Із змісту зазначених норм права слідує, що залучення у справі співвідповідача і заміна неналежного відповідача належним можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу, а саме, до закінчення підготовчого провадження у справі.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 641/5523/19 (провадження № 14-178 цс 20), від 21 вересня 2022 року у справі № 757/15333/15-ц (провадження № 61-22611 св 19), а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17(провадження № 12-128 гс 18), від 22 вересня 2022 року у справі№ 125/2157/19 (провадження № 14-40 цс 21).

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 вказав, що визначення у позові складу сторін у справі має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав особи, яка вважає. що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб. які мають відповідати за позовом. незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 08.12.2016 року у справі за вказаним позовом відкрито провадження у справі (т. 1, а. с. 147).

Згідно протоколу судових засідань від 19.12.2016 року в судовому засіданні оголошено перерву до 03.02.2017 року (т. 1, а. с. 157).

25.05.2017 року перший заступник військового прокурора Центрального регіону України Л. Волік подав до суду уточнену позовну заяву (т. 2, а. с. 1-8).

Згідно протоколу судових засідань від 26.04.2017 року, у зв`язку із поданням уточненої позовної заяви, у справі оголошено перерву до 03.05.2017 року (т. 2, а. с. 33-35).

13.05.2017 року від прокурора у справі ОСОБА_6 надійшло клопотання, відповідно до якого просив уточнену позовну заяву від 25.04.2017 року вважати заявою про збільшення позовних вимог (т. 2, а. с. 54).

Ухвалою суду від 13.05.2017 року справу за вказаним позовом залишено без руху, у зв`язку із несплатою позивачем судового збору за уточнену позовну заяву (т. 2, а. с. 61-62).

Ухвалою суду від 19.06.2017 року позовну заяву про збільшення позовних вимог повернуто позивачеві (т. 2, а. с. 76 - 77).

07.07.2017 до суду від прокурора у справі ОСОБА_7 надійшла уточнена позовна заява (т. 2, а. с. 83-90).

Ухвалою суду від 10.07.2017 року уточнену позовну заяву прокурора залишено без руху, у зв`язку із несплатою позивачем судового збору (т. 2, а. с. 94).

17.07.2017 року від прокурора надійшла заява про повернення сплаченого судового збору за уточнену позовну заяву, разом з тим, надійшла заява про уточнення вимоги 4 (т. 2, а. с. 99 - 103).

Ухвалою суду від 02.10.2017 року справу за вказаним позовом прийнято до провадження судді Підпалого В. В. (т. 2, а. с. 138).

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23.04.2018 року від прокурора у справі ОСОБА_8 надійшла уточнена позовна заява в новій редакції (т. 2, а. с. 227- 234).

Згідно протоколу судових засідань від 17.07.2018 року у справі оголошено перерву, з метою надсилання уточненої позовної заяви іншим учасникам у справі (т. 3, а. с 103-105).

Ухвалою суду від 29.08.2019 року у справі за вказаним позовом закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті (т. 3, а. с. 238).

Після чого, 11.12.2019 року прокурор подав заяву про зміну предмету і підстав позову (т. 4, а. с. 36 -42).

02.03.2020 року прокурор подав заяву про уточнення позовної заяви (т. 4, а. с. 71 - 96).

Ухвалою суду від 18.05.2021 року уточнену позовну заяву залишено без руху (т. 5, а. с. 38 - 40).

25.06.2021 року від прокурора у справі ОСОБА_9 надійшла нова заява про уточнення позовної заяви, (т. 5, а. с. 71 - 82).

Ухвалою суду від 24.11.2021 року постановлено повернутися до розгляду справи у підготовчому провадженні у зв`язку із прийняттям уточненої позовної заяви в новій редакції від 25.06.2021 року (т. 6, а. с. 18-20).

Ухвалою суду від 14.12.2022 року у справі за вказаним позовом закрито підготовче провадження у справі (т. 6, а. с. 128 - 129).

З вищенаведеного убачається, що за час існування спору прокурор неодноразово змінював редакції позовної заяви.

Отже, саме уточнена позовна заява в редакції від 25.06.2021 року була предметом розгляду суду першої інстанції.

Відповідно до прохальної частини уточненої позовної заяви від 25.06.2021 року прокурором, між іншим, порушено питання про визнання нечинним та скасування розпорядження Печерської районної у м. Києві державної адміністрації № 128 від 09.03.2010 про виключення із числа службових трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , та визнання недійсним свідоцтва від 15.06.2010 серії НОМЕР_1 про право власності на спірну квартиру ОСОБА_1 .

В той же час, процесуальний статус ОСОБА_1 прокурором визначено як третя особа, без самостійних вимог.

Суд першої інстанції, скасовуючи державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не взяв до уваги, що останні перебували у статусі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, як учасники даної справи. При цьому, суд фактично позбавив їх права власності без визначення суті допущених ними порушень чинного законодавства. Тобто, ухвалення рішення, яке усуває порушення прав позивача, фактично порушує права осіб, без існування відповідних позовних вимог до них, які в частині в подальшому не відновляться ( ОСОБА_1 в частині приватизації, ОСОБА_2 в частині отримання житла в користування як особи, яка перебувала на відповідному обліку, отримання спірного житла у спадщину).

Клопотань про залучення вказаних осіб до участі у справі в якості співвідповідачів позивачем на протязі судового розгляду справи заявлено не було.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вказаного не врахував та, як наслідок, дійшов помилково висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що ефективність позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності має оцінюватися з огляду на обставини справи, залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду.

В даному випадку, обраний позивачем спосіб захисту щодо скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на спірну квартиру не є ефективним та не призведе до відновлення порушеного права позивача у разі доведеності заявлених позовних вимог в цілому.

Одночасно суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 3 ст.13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, положеннями ч.1 ст.44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволікання у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Положення ч. 4 ст. 56 ЦПК України передбачають, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Разом з тим, позовна заява прокурора не містить обґрунтувань порушення інтересів держави ( в даному випадку в особі СБУ), обґрунтувань необхідності їх захисту.

Проте, наведені вище обставини, не можуть свідчити про факт зловживанням процесуальними правами, порушенням процесуальних обов`язків або неналежного їх виконання, а тому, в ході апеляційного перегляду справи підстав для постановлення судом окремої ухвали не встановлено.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та адвоката Єлманової Вікторії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура