Провадження № 2-з/752/220/24
У Х В А Л А

Іменем України

31 липня 2024 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк Алла Володимирівна, розглянувши матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Архіпова Олександра Юрійовича, про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 35,7 кв. м., житловою площею 19,7 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 35,7 кв. м., житловою площею 19,7 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 66 000,00 гривень доходу за Договором оренди квартири від 31.05.2023. Судові витрати покласти на відповідачку - ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року провадження у справі відкрито в загальному позовному провадженні, призначено підготовчий розгляд справи за участю сторін.

До суду надійшла заява представника позивача адвоката Архіпова О.Ю., в якій у порядку забезпечення позову просить суд накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 35,7 кв. м., житловою площею 19,7 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, яка зареєстрована за ОСОБА_2 ; заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам відчужувати, передавати у володіння чи користування третім особам, вносити до статутних капіталів юридичних осіб, передавати в іпотеку та/або будь-яке інше обтяження квартиру за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 35,7 кв. м., житловою площею 19,7 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 без згоди ОСОБА_1 .

Свою заяву представник обґрунтовує тим, що відповідачкою вже здійснено розпорядження квартирою у вигляді передання її в оренду без згоди та повідомлення позивача, що є суттєвим порушенням його прав як співвласника та перешкодою майбутнього виконання рішення суду (зокрема, але не виключно, в частині можливості користування спірною квартирою - проживання в ній, а також необхідності вжиття додаткових заходів захисту власних права - оскарження укладеного відповідачкою договору оренди); відповідачкою приховуються доходи від здачі в оренду спірної квартири, що вже стало підставою для ініціювання додаткового позову (позовної вимоги) у даній справі, а саме, поряд із поділом квартири, виникла необхідність у заявленні вимог про поділ доходу, отриманого від здачі квартири в оренду; відповідачка є титульним власником квартири, а відтак, має можливість з метою ухилення від виконання рішення і в інший спосіб розпорядитися спільним майном, зокрема, але не виключно, відчужити або обтяжити іпотекою тощо, що взагалі зробить неможливим виконання рішення суду у даній справі та зумовить необхідність ініціювання додаткових судових проваджень щодо недійсності укладених відповідачкою правочинів та/або витребування майна із чужого незаконного володіння; відповідачка в цілому, незважаючи на закон, не визнає прав позивача на спірну квартиру, зокрема його права на проживання в ній, та вочевидь приймає життєві рішення не на користь їх неповнолітнього сина, що вбачається із переписки та здійсненого сином запису розмови матері із її новим партнером.

Враховуючи викладене, вважає співмірними та адекватними заявленим позовним вимогам (поділ спільної власності подружжя) та такими, що можуть забезпечити виконання рішення суду у даній справі та належний захист і поновлення порушених прав та інтересів позивача (отримання права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю часткою в квартирі) без застосування додаткових дій, що стосуються оспорення тих чи інших правочинів, вчинених без його згоди, та/або витребування майна з чужого володіння - заходи забезпечення позову у вигляді арешту квартири та заборони відповідачці вчиняти дії щодо розпорядження або обтяження квартири без згоди позивача.

Вивчивши заяву та додані до неї матеріали, приходжу до наступного.

Статтею 129 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ст. ст. 18, 153 ЦПК поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Види забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Крім того, як роз`яснено в постанові №9 Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, предметом даного позову є поділ майна подружжя, зокрема визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності по 1/2 частці квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 35,7 кв. м., житловою площею 19,7 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 т стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 66 000,00 гривень доходу за Договором оренди квартири від 31.05.2023.

Спірна квартира згідно матеріалів справи була придбана за час перебування сторін у шлюбі, що наразі належать на праві власності ОСОБА_2 , згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 21 червня 2024 року, наданого представником заявника та відповідно до договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 15 травня 2019 року.

Тобто, оскільки квартира, на яку представник заявника просить накласти арешт, є серед іншого, предметом позову, існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому ускладнити виконання рішення суду за майбутньою позовною заявою, у разі задоволення позовних вимог позивача і вплинути на його права у наведеній справі.

Отже, з огляну на зазначені обставини та положення закону, суд приходить до висновку про часткове задоволення наведеної заяви про забезпечення позову, в частині накладення арешту на вказану квартиру.

В той же час, суд зазначає, що вимоги сторони заявника про застосування заходів забезпечення позову у даній справі, шляхом заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам відчужувати, передавати у володіння чи користування третім особам, вносити до статутних капіталів юридичних осіб, передавати в іпотеку та/або будь-яке інше обтяження квартиру за адресою: АДРЕСА_1 без згоди ОСОБА_1 - не підлягають задоволенню, оскільки накладення судом арешту на спірне нерухоме майно вже унеможливлює вчинення, як відповідачем, так і іншими особами, будь-яких дій щодо його відчуження (продажу).

Крім того, станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Архіпова Олександра Юрійовича, про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя- задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 15 травня 2019 року за реєстровим номером 772.

В задоволенні іншої частини вимог заяви - відмовити.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ;

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом.

Строк пред`явлення до виконання ухвали - три роки.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя А.В. Слободянюк