Провадження № 2/947/4437/24
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Куриленко О.М.,
за участю секретаря Сопової А.Є.,
позивача - ОСОБА_1 ,
третьої особи - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
26.06.2024 року позивач звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою та просила ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , таким, що втратив право користуватися квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої вимоги мотивувала тим, що 16.04.2007 року Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради було видано Свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_3 , відповідно до якого квартира за адресою: АДРЕСА_1 . належить на праві спільної часткової власності, серед інших, і ОСОБА_1 .
08.08.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, зареєстрований в Туніській республіці, номер реєстру 4838, номер запису 43. 06.01.2021 року ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
19.06.2024 року було складено Акт про непроживання особи за місцем реєстрації, відповідно до якого: ОСОБА_3 , не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , вже більше року. Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_3 більше року не проживає за своїм зареєстрованим місцем проживання, не бере участі в утриманні житла, в тому числі і не сплачує комунальні платежі, в квартирі особистих речей не має та квартирою взагалі не цікавиться.
Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою судді від 02.07.2024 року провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
У судове засідання з`явилася позивач ОСОБА_1 , яка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові.
Третя особа - ОСОБА_2 , у судовому засіданні, підтвердила обставини, викладені в позові, та просила задовольнити позовні вимоги.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , жодних заяв чи клопотань в суд не подавав, правом на надання відзиву на позов не скористався.
При цьому, в суд повернувся поштовий конверт із копією ухвали про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви із доданими до неї матеріалами у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою.
Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, про час та місце його проведення сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від них до суду не надійшло.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Суд, вислухавши пояснення позивача - ОСОБА_1 та третьої особи - ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що 16.04.2007 року Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради було видано Свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_3 , відповідно до якого квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 9).
Згідно Свідоцтва про право на спадщину від 11.03.2015 року спадкоємцем майна ОСОБА_8 є його дочка ОСОБА_1 . Спадщина складається з 2/7 часток квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).
08.08.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, зареєстрований в Туніській республіці, номер реєстру 4838, номер запису 43 (а.с. 16).
06.01.2021 року ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15).
19.06.2024 року було складено Акт про непроживання особи за місцем реєстрації, відповідно до якого: ОСОБА_3 , не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , більше року (а.с. 10).
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів
Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів особи може бути припинення дії, яка порушує право.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Оцінюючі встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач понад рік відсутній за місцем своєї реєстрації, витрати за житлово-комунальні послуги не сплачує. Отже, відповідач є особою, що втратила право користування вказаним житловим приміщення.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.
З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 317,319,328,383,391 ЦК України, ст.ст. 72, 150, 156 Житлового кодексу України, ст.ст. 76- 81, 263-265, 268 ЦПК України , суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , таким, що втратив право користуватися квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сплачений при поданні позову судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя: КуриленкоО.М.