Справа № 209/5308/24
Провадження № 2/209/1394/24
РІШЕННЯ

Іменем України

31 липня 2024 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шендрика К.Л.,

за участі секретаря Драгунцевої С.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про розірвання шлюбу та встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: розірвати шлюб між ним та відповідачкою; встановити той факт, що він самостійно виховує та утримує неповнолітню доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , без участі матері.

На обґрунтування позову зазначив, що з 17 серпня 1997 року він перебуває у шлюбі з відповідачкою, від шлюбу вони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спору з відповідачкою про місце проживання дитини немає. Наразі їхнє подальше сімейне життя не склалось, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, стали частими сварки. Причиною цього є протилежні погляди на життєві цінності, різне ставлення до сімейних та подружніх обов`язків. Вже тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично шлюбні відносини між ними на даний час припинені, оскільки проживають вони окремо та спільне господарство не ведуть. За таких обставин вважає, що наразі їх шлюб існує формально та сімейні відносини між ними не можуть бути поновлені. З травня 2022 року дочка ОСОБА_5 проживає разом з ним, оскільки після початку війни відповідачка виїхала за кордон. Він має фінансову та фізичну можливість забезпечити дитині належні умови проживання. При цьому, з урахуванням інтересів дитини, він самостійно займається вихованням доньки та забезпечує відповідний догляд за станом її здоров`я. Тобто, створює всі необхідні умови для її проживання та гармонійного фізичного розвитку. Встановлення факту самостійного виховання дитини потрібно йому для набуття права належного захисту прав дитини та реалізації своїх соціальних прав, пов`язаних із самостійним вихованням дитини. Такими правами є можливість встановлення йому скороченого робочого часу та отримання соціальних гарантій. Також встановлення факту самостійного виховання дитини надаватиме йому можливість одноосібно звертатись до державних та освітніх закладів, від імені та в інтересах дитини, з метою забезпечення гармонійного розвитку та реалізації наявних освітніх можливостей захисту прав дитини у випадку їх порушення, оперативно приймати рішення у життєвих ситуаціях, які стосуються дитини для забезпечення її прав та добробуту.

19 липня 2024 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позов та надав пояснення, аналогічні його обґрунтуванню. Крім того зазначив, що сторони разом не проживають з 2022 року, а саме з початку війни. Позивач фактично з травня 2022 року самостійно утримує дитину. На даний час відповідачка знаходиться за кордоном. Жодного спору з приводу місця проживання дитини між сторонами немає.

Відповідачка у судове засіданні не з`явилась, подала до суду заяву, у якій зазначила, що вона не має можливості приймати участь у судових засіданнях по справі, оскільки в теперішній час тимчасово проживає за кордоном. Вона розуміє, що визнання позову це безумовне погодження задовольнити матеріально-правові вимоги позивача в тому вигляді, в якому вони міститься у позовній заяві та усвідомлює наслідки відповідних процесуальних дій. Вона повністю визнає заявлені вимоги позивача та не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засідання пояснила, що вона знає позивача з 2022 року, бо її мати здає позивачеві та його дочці квартиру. З травня 2022 року ОСОБА_2 винаймає квартиру у її матері, між ними укладена угода. ОСОБА_2 проживає у орендованій квартирі разом зі своєю дочкою ОСОБА_5 . Вона періодично, десь один раз на місяць, приїздить до квартири з метою зняття показів з лічильників і отримання орендної плати, а іноді і частіше, бо одна з кімнат зайнята їхніми речами. В квартирі проживають ОСОБА_7 , його дочка ОСОБА_5 та їхній кіт, більше вона там нікого не бачила. Одну кімнату займає ОСОБА_5 , а іншу ОСОБА_7 . Жіночих речей у квартирі вона не бачила. ОСОБА_7 розповідав, що мати ОСОБА_5 з ними не проживає, бо у неї інша родина. Їй не відомо, щоб мати ОСОБА_5 піклувалась про неї, ОСОБА_5 опікується лише батько. Іноді вона дзвонить, що приїде. ОСОБА_7 часто каже. що не може її зустріти, бо веде дочку на танці, малювання, а у якийсь із днів він водив її до лікарні. Вона не чула. щоб хтось інший займався ОСОБА_5 . Мати ОСОБА_5 проживає за кордоном з цивільним чоловіком і періодично приїжджає до України. Грошей мати ОСОБА_5 не пересилає і не допомагає будь-яким іншим способом, їй це відомо зі слів ОСОБА_5 .

Представник третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 подав заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника Кам`янського РТЦКтСП, рішення по справі винести на розсуд суду.

Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу у судовому засіданні за відсутності представника третьої особи.

Вислухавши представника позивача та свідка ОСОБА_6 , вивчивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків:

В судовому засіданні встановлено, що сторони з 17 серпня 1997 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про одруження та свідоцтва про народження (а.с. 6, 7).

Спільне життя сторін не склалося, кожний з подружжя має різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства та подальші плани на майбутнє. Сторони спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин, не мають спільного сімейного бюджету.

Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, відновлювати подружні відносини сторони не бажають, позивач підтримав позов, а відповідачка позов визнала, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, збереження шлюбу не відповідає їх інтересам, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін і дитини, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, примирення бути не може, і шлюб підлягає розірванню.

Вирішуючи вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, суд виходить з наступного:

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із батьком ОСОБА_2 , який самостійно виховує та доглядає за своєю дитиною, приймає безпосередню участь у її навчанні, лікуванні та розвитку, дитина перебуває на повному матеріальному забезпеченні ОСОБА_2 , лише тільки під його наглядом і вихованням. Мати, ОСОБА_3 , не приймає участь у вихованні дитини та фінансуванні її потреб і на теперішній час знаходиться за кордоном. Ці обставини підтверджуються довідкою за вих. № 136 від 09 липня 2024 року, довідкою КЗ «ЦПМСД № 2» від 09 липня 2024 року, довідкою від 12 липня 2024 року № 1207- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, актом про проживання від 12 липня 2024 року, копією закордонного паспорта ОСОБА_3 (а.с. 8-11, 20-21), а також підтверджено у судовому засіданні представником позивача та свідком ОСОБА_6 , а також визнано відповідачкою.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні;3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Враховуючи вище викладені обставини, суд приходить до висновку про те, що відповідачка ОСОБА_3 самоусунулась від виховання та утримання своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , не приймає участі в її вихованні, лікуванні та розвитку, взагалі не цікавиться її життям. Позивач без участі матері самостійно виховує свою дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повністю утримує її та опікується її здоров`ям та розвитком, а тому вимога про встановлення даного факту підлягає задоволенню в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 258, 263-265, 274, 279, 315, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 ) про розірвання шлюбу та встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити у повному обсязі.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 17 серпня 1997 року, актовий запис № 26 - розірвати.

Встановити факт, що батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , самостійно виховує та утримує свою неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без участі матері.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Л. Шендрик