ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6806/24 Справа № 213/5331/23 Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 213/5331/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

сторони:

позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на заочне рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 березня 2024 року, яка постановлена суддею Мазуренком В.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 06 березня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В листопаді 2023 року Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач є власником 1/2 частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , яке вбудовано у перший поверх житлового будинку загальною площею 298,8 кв.м. Так як протягом 30 днів з дня опублікування Типового договору, на адресу АТ «Криворізька теплоцентраль» не надходило документів про рішення власників вказаного будинку про обрання моделі договірних відносин відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», з 01 листопада 2021 року з ОСОБА_1 фактично укладено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. В будинку АДРЕСА_2 встановлений комерційний прилад обліку теплової енергії за показанням якого у період з 01 листопада 2021 року по 31 березня 2023 року відповідачем було спожито теплову енергію у розмірі 80,77 Гкал на загальну суму 65 111,23 грн. Відповідач не виконував свої грошові зобов`язання перед позивачем, оплату за отримані послуги не здійснював, в результаті чого виникла заборгованість у вказаній сумі. Заборгованість за абонентське обслуговування складає 82,16 грн.

Внаслідок порушення відповідачем вимог чинного законодавства та наявності заборгованості з оплати за отримані послуги, позивачем нараховані інфляційні втрати у розмірі 17 560,24 грн, пеню у розмірі 4 113,18 грн та 3% річних у розмірі 3 380,70 грн.

Позивач просив стягнути на свою користь з відповідача зазначені суми заборгованості, інфляційні втрати, 3% річних та пеню.

Заочним рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 березня 2024 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за послугу з постачання теплової енергії до нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (1/2 частка якого знаходиться в його власності), за Типовим договором № 4042/жб від 01 листопада 2021 року за період з 01 листопада 2021 року по 31 березня 2022 року у розмірі 65 111 грн 33 коп, плату за абонентське обслуговування у розмірі 82 грн 16 коп, суму збитків від інфляції у розмірі 10 593 грн 49 коп, 3% річних в розмірі 1 889 грн 75 коп, пеня 2 299 грн 20 коп.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» судовий збір в розмірі 2 378 грн 52 коп.

Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням в частині відмовлених позовних вимог подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необгрунтованість судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального права, в частині відмови позовних вимог щодо стягнення заборгованості в повному обсязі, просить змінити рішення суду, повністю задовольнивши позовні вимоги позивача та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по справі.

При цьому, скаржник зазначає, що ОСОБА_1 є власником спірного нежитлового приміщення, відповідно не може використувуватись як житло, тому відповідач не може бути віднесений до категорії споживачів «населення», а відноситься до категорії споживачів «інші споживачі», тому Постанова Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» не може бути застосовано до відповідача, як споживача послуги з постачання теплової енергії, оскільки останній відноситься д категорії споживачів «інші споживачі», а не «населення».

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляцйна скарга сторнони позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Виконкому Криворізької міської ради № 343 від 12 жовтня 2011 року надано згоду про передачу об`єктів теплопостачання у Довгинцівському, Жовтневому, Інгулецькому, Саксаганському районах міста Кривого Розу Дніпропетровської області від КПТМ «Криворіжтепломережа» до ДП «Криворізька теплоцентраль» (а.с.12).

АТ «Криворізька теплоцентраль» створено шляхом перетворення ДП «Криворізька теплоцентраль», предметом діяльності якого є в тому числі, виробництво, розподілення та постачання теплової енергії (а.с.9-11)

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/2 частка у спільній частковій власності нежитлового приміщення, вбудованого в підвальний та перший поверхи житлового будинку, загальною площею 298,8 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.13-15).

Позивач 01 жовтня 2021 року на своєму сайті розмістило Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання (а.с.16-19).

Відповідачем не укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою нежитлового приміщення.

Позивачем регулярно надавалися комунальні послуги до будинку АДРЕСА_2 , що також підтверджується відповідними Рішеннями виконавчого комітету Криворізької міської ради про початок та закінчення опалювальних сезонів, а також актами про подачу та припинення подачі теплоносія (а.с.21-28).

11 березня 2016 року на вказаний житловий будинок встановлено прилад комерційного обліку теплової енергії, повірка якого проведена 21.08.2019. Свідоцтво про повірку засобу вимірювальної техніки чинне до 21 серпня 2023 року (а.с.29,31).

Позивачем протягом періоду з грудня 2021 року до вересня 2022 року направлялись відповідачу рахунки- фактури щодо вартості послуг з постачання теплової енергії та акти надання послуг з абонентського обслуговування (а.с.32-65).

Як видно із інформації щодо житлового будинку та нежитлового приміщення споживача, загальна площа будинку АДРЕСА_2 складає 1216,6 м.2, загальна площа нежитлового приміщення у вказаному будинку становить 298,8 м.2, 1/2 частка власності ОСОБА_1 від загальної площі нежитлового приміщення становить 149,4 м.2. Фактичне споживання послуги з постачання теплової енергії вказаним житловим будинком за період з 01.11.2021 по 31.03.2023 склало: листопад 2021 року 17,85 Гкал, грудень 2021 року 15,88 Гкал, січень 2022 року 17,57 Гкал, лютий 2022 року 13,96 Гкал, березень 2022 року 15,51 Гкал (а.с.66).

Згідно з наданим до суду детальним розрахунком суми грошових зобов`язань, станом на 26 травня 2023 року за ОСОБА_1 значиться заборгованість за теплову енергію у розмірі 65 111,33 грн, заборгованість по платі за абонентське обслуговуваннях за період з листопада 2021 року по вересень 2022 року включно склала 82,16 грн (а.с.67).

У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання з оплати комунальних платежів, позивачем за період з 03 січня 2022 року по 13 листопада 2023 року здійснено розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції в сумі 17 560,24 грн, нараховано 3% річних від простроченої суми - 3 380,70 грн та пеню за прострочення грошового зобов`язання в розмірі 4 113,18 грн (а.с.68).

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи частково позовнівимоги АТ «Криворізька теплоцентраль», суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за послуги централізованого опалення. Крім того, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання зі сплати коштів за надані послуги з постачання теплової енергії, суд першої інстанції вважав, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума інфляційних втрат та 3% річних до запровадження воєнного стану на території України.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статей 66,67,162 ЖК Україниза користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Положеннями ч.6 ст.19 ЗаконуУкраїни «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно ст.25 Закону України «Про теплопостачання» теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов`язані забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору, а також норм і правил.

Згідно п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» право споживача на отримання вчасно та відповідної якості житло-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо кореспондує визначений ст.7 цього Закону обов`язок споживача сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною другоюстатті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно достатті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. У відповідності до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» є постачальником послуг централізованого опалення у період виникнення заборгованості за адресою: АДРЕСА_3 , а відповідач ОСОБА_2 є споживачем послуг з централізованого опалення, які надаються АТ «Криворізькатеплоцентраль».

Згідно з наданим до суду детальним розрахунком суми грошових зобов`язань, станом на 26 травня 2023 року за ОСОБА_1 значиться заборгованість за теплову енергію у розмірі 65 111,33 грн, заборгованість по платі за абонентське обслуговуваннях за період з листопада 2021 року по вересень 2022 року включно склала 82,16 грн (а.с.67).

У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання з оплати комунальних платежів, позивачем за період з 03 січня 2022 року по 13 листопада 2023 року здійснено розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції в сумі 17 560,24 грн, нараховано 3% річних від простроченої суми - 3 380,70 грн та пеню за прострочення грошового зобов`язання в розмірі 4 113,18 грн (а.с.68).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості по оплаті за надані послуги, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань по своєчасній та у повному обсязі оплаті наданих позивачем послуг.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачів збитків від інфляції та 3% річних суд першої інстанції виходив з того, що Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України, у тому числі на території Дніпропетровської області, який триває до теперішнього часу. Постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Отже, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача збитків від інфляції та 3% річних та пені підлягають задоволенню частково, а саме до запровадження воєнного стану на території України: збитки від інфляції у розмірі 10 593 грн 49 коп, 3% річних в розмірі 1 889 грн 75 коп, пеня 2 299 грн 20 коп.

Колегія суддів апеляційного суду, не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.625 ЦК України встановлений обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем, відповідно до положень ст.625 ЦК України здійснено нарахування відповідачу ОСОБА_1 за період з 03 січня 2022 року по 13 листопада 2023 року здійснено розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції в сумі 17 560,24 грн, нараховано 3% річних від простроченої суми - 3 380,70 грн та пеню за прострочення грошового зобов`язання в розмірі 4 113,18 грн.

Статтею 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України, у тому числі на території Дніпропетровської області, який триває до теперішнього часу.

Постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Відповідач, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності є співвласником спірного нежитлового приміщення.

Виконкомом Криворізької міської ради у період з 2021 року по 2023 рік приймались рішення про початок та кінець опалювального сезону у місті

Згідно актів, наданих позивачем, в опалювальних сезонах 2021-2023 р.р., до житлового будинку АДРЕСА_2 , відтак і до приміщення 1, з початком опалювального сезону подавалось теплопостачання та відповідно вимикалось по його закінченню.

Отже, враховуючи те, що відповідачем приміщення використовуються не для постійного проживання, суд першої інстанції не вірно застосував приписи Постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану»

Колегія суддів зазначає, що позивач, враховуючи статус нерухомого майна відповідача «нежитлове приміщення», нараховував відповідачу за надання послуг з теплопостачання тариф для категорії «інші споживачі», оскільки вказані тарифи застосовуються до осіб: які постійно проживають у приміщенні, яке не призначене для проживання, які використовують квартиру, інше приміщення не для постійного проживання, а у інший спосіб (офісні приміщення, нотаріальна діяльність, тощо).

Як вбачається з Постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», заборона та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, стосується категорії «населення», а як встановлено судом апеляційної інстанції відповідачу нарахування здійснено для категорії «інші споживачі».

За таких обставин, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції застосував норми матеріального права, які не повинні були бути застосовані.

Відповідно до пунктів 1 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, у зв`язку з чим скасовує рішення суду в оскаржуваній частині на підставі п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України,та приймає нове рішення про задоволення позовних вимог повністю щодо стягнення з відповідача інфляційних збитків та 3 відсотків річних та пені.

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем за подачу позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 2 684 грн., а за подачу апеляційної скарги сплачено 4026 грн. судового збору.

Враховуючи зазначене, з відповідача підлягають стягненню на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку з розглядом у суді першої інстанції 2684 грн. та апеляційної інстанції - 4026 грн.

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» задовольнити.

Заочне рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 березня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» суми збитків від інфляції, 3 відсотків річних та пені скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про повне задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» суму збитків від інфляції у розмірі 17 560 (сімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят) грн 24 коп, 3% річних в розмірі 3 380 (три тисячі триста вісімдесят) грн. 70 коп, пеню в розмірі 4 113 (чотири тисячі сто тринадцять) грн 18 коп.

Заочне рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 березня 2024 року в частині стягнутого з відповідача на користь позивача судового збору змінити, збільшивши цей розмір з 2 378,52 грн. до 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 4026 (чотири тисячі двадцять шість) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 30 липня 2024 року.

Головуючий:

Судді: