Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.07.2024 Справа №607/3676/24 Провадження №2/607/1469/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.

за участі секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Сагайдак Володимир Васильович до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Строгуш Ольга Миколаївна про встановлення факту постійного не проживання особи із спадкодавцем на день смерті та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Сагайдак В.В. звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Строгуш О.М. про встановлення факту постійного не проживання особи із спадкодавцем на день смерті та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина на 1/3 частку у праві власності на квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла лише вона, при цьому їх син ОСОБА_2 разом з батьком на день смерті фактично не проживав, так як ще до його смерті виїхав на постійне проживання закордон і з того часу на територію України не повертався. Разом з тим, постановою приватного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 їй було відмовлено, з підстав того, що спадщину після його смерті прийняло дві особи вона та син ОСОБА_2 шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на день смерті. Водночас, відповідач ОСОБА_2 на день смерті спадкодавця постійно проживав і по даний час проживає у США, а відтак вважається таким, що не прийняв спадщину.

На підставі викладеного позивач просить суд: встановити факт постійного не проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із спадкодавцем ОСОБА_3 ; визнати право власності ОСОБА_1 на 1/3 частку квартири розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.03.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.03.2024 витребувано у приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Строгуш О.М. копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

25.04.2024 судом зареєстровано копію матеріалів спадкової справи № 22/2023, відкритої після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 наданої приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Строгуш О.М. на запит суду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Сагайдак В.В. не з`явились, однак адвокат Сагайдак В.В. подав заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Дячук С.І. у судове засідання не з`явились, проте адвокат Дячук С.І. подала заяву відповідача ОСОБА_2 про визнання позову, у якій останній вказав, що на момент смерті ОСОБА_3 , а саме з 2007 року і по цей час він проживає в Сполучених Штатах Америки, а відтак він визнає позов та не заперечує з приводу його задоволення. Наслідки визнання позову згідно з чинним законодавством України йому відомі та зрозумілі. Крім того, адвокат Дячук С.І. подала заяву про проведення судового засідання за її відсутності та відсутності відповідача.

Третя особа приватний нотаріус Строгуш О.М. в судове засідання не з`явилась, попередньо звернувшись до суду із заявою у якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будьякій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, а також у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши докази по справі та витребувану судом копію спадкової справи № 22/2023 заведеної після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на наступне:

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 виданого 02.03.1968 Тернопільським міським бюро ЗАГС, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 02.03.1968 зареєстрували шлюб, у зв`язку із чим остання змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло виданого 17.04.1993 Міським бюро технічної інвентаризації на підставі рішення розпорядження (наказу) від 14.04.1993 № 2060, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 по 1/3 частці. У технічному паспорті на квартиру, що знаходиться у власності, який є складовою частиною цього свідоцтва наведені технічні характеристики квартири.

Відповідно до реєстраційного напису квартира АДРЕСА_2 зареєстрована Міським бюро технічної інвентаризації на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності та записана у реєстрову книгу за № 1682.

Згідно приватизаційного платіжного доручення № 18 від 21.06.1994 ОСОБА_3 переказав через Ощадний банк м. Тернополя на користь Орендного виробничо торгового об`єднання «Надзбруччя» з майнового сертифікату 1 050 000 карбованців.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Тернополі, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України 29.07.2010.

Відповідно до довідки № 703 від 30.10.2023 виданої ДП «Люкс-1», ОСОБА_1 з 17.04.1987 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та разом з нею з 17.04.1987 були зареєстровані: син - ОСОБА_2 , який знятий з реєстрації 24.10.2014; чоловік ОСОБА_3 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

30.10.2023 ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Строгуш О.М. із заявою № 64, у якій повідомила, що вона усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, що мають істотне значення, спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняла шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім того, просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом, з поміж іншого на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 . Вказала, що окрім неї спадкоємцями за законом є: син ОСОБА_6 , син ОСОБА_7 , син ОСОБА_2 .

Також, 03.11.2023 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали приватному нотаріусу Тернопільського міського нотаріального округу Строгуш О.М. заяви №№ 65, 66, у яких повідомили, що вони що усвідомлюючи значення своїх дій та маю можливість керувати ними, розуміючи обставини, що мають істотне значення, без застосування до них фізичного чи психологічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, заявляють, що протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, спадщину не приймали і не будуть звертатись до суду з приводу продовження строку для прийняття ними спадщини. Також заявили, що не претендують і не будуть заявляти свої права на спадкове майно. Зміст ст. 1272 ЦК України їм роз`яснено.

Постановою приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Строгуш О.М. №92/02-31 від 01.11.2023, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відповідно до ст. 1268 ЦК України та до матеріалів спадкової справи № 22/2023 спадщину прийняли ОСОБА_2 (син померлого) та ОСОБА_1 (дружина померлого), шляхом постійного проживання разом з спадкодавцем, ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини. Таким чином ОСОБА_1 є спадкоємцем однієї другої частки спадкового майна.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України: кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно зі статтями1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Судом встановлено, що у встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини чи відмову від її прийняття після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_2 не звертався, а спадкова справа заведена 30.10.2023 на підставі заяви позивача ОСОБА_1 .

Водночас позивачу ОСОБА_1 постановою приватного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 було відмовлено, з підстав того, що спадщину після його смерті прийняло дві особи, зокрема вона та син ОСОБА_2 шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на день смерті

Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України, не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

У позовній заяві позивач вказує, що відповідач ОСОБА_2 на момент смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з останнім не проживав, оскільки задовго до його смерті виїхав за територію України і по даний час проживає у Сполучених Штатах Америки

Відповідач ОСОБА_2 вказані обставини визнав у повному обсязі подавши письмову заяву, якій зазначив, що з 2007 року він проживає у Сполучених Штатах Америки, а тому позов визнає та не заперечує з приводу його задоволення.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , на момент смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте фактично не проживав, сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому він як спадкоємець не прийняв спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже, не набув права на спадкове майно.

Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27.02.2019 у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452ск18), від 10.04.2020 у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19.05.2021 у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210).

На підставі вищевикладеного, зважаючи на те, що відповідач позов визнав у повному обсязі та не заперечував проти його задоволення, про що зазначив у відповідній письмовій заяві, і таке визнання позову не суперечить вимогам закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе встановити факт постійного не проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини, а саме 27.07.2010.

Разом з тим, з приводу вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові № 227/3750/19 від 22.09.2021.

Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Строгуш О.М. №92/02-31 від 01.11.2023, єдиною підставою для відмови ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 було наявність двох спадкоємців, які прийняли спадщину, шляхом постійного проживання разом з спадкодавцем, на час відкриття спадщини, а саме, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 І

Водночас, судом встановлено факт постійного не проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини, а саме 27.07.2010, що усуває перешкоду ОСОБА_1 для отримання свідоцтва про прийняття спадщини, а відтак за вказаних обставин позивач ОСОБА_1 не обмежена у праві повторно звернутися до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на вищевикладене, із врахуванням позиції Верховного Суду, викладеної у постанові № 227/3750/19 від 22.09.2021, суд не вбачає перешкод у позивача для оформлення нею своїх спадкових прав після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , а тому вважає за необхідне відмовити у задоволені позову в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частку квартири розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом, оскільки наявні усі умови для отримання нею свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальній конторі.

Суд не може підміняти собою нотаріальний орган та порушувати встановлену законом процедуру оформлення спадкових прав, якщо право спадкоємця на прийняття спадщини не порушене.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 81, 82, 247, 259, 263, 265-268, 328, 354, 355, ЦПК України, ст. ст. 16, 328, 392, 1216, 1217, 1218, ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Сагайдак Володимир Васильович до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Строгуш Ольга Миколаївна про встановлення факту постійного не проживання особи із спадкодавцем на день смерті та визнання права власності в порядку спадкування за законом, - задовольнити частково.

Встановити факт постійного не проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 31.07.2024.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Сагайдак Володимир Васильович, РНОКПП НОМЕР_4 , місце праці Героїв Крут, 11/54, м. Тернопіль, 46022.

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса останнього відомого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача: адвокат Дячук Сніжана Ігорівна, РНОКПП НОМЕР_6 , місце праці вул. Шептицького,1А/1, м. Тернопіль, 46008.

Головуючий суддяН. Р. Кунець