ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 708/248/24
Провадження № 22-ц/821/1167/24
Категорія: 305010200

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Любченко Т.М.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представник позивачів: адвокат Ієговська Анастасія Олександрівна

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 07 травня 2024 року (ухваленого під головуванням судді Івахненко О.Г. в приміщенні Чигиринського районного суду Черкаської області) у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування заподіяної шкоди у зв`язку зі смертю потерпілого, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

06 березня 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Чигиринського районного суду Черкаської області із позовом до ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення страхового відшкодування заподіяної шкоди у зв`язку зі смертю потерпілого.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 22.03.2023 року близько 22 год. 30 хв. водій ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 111830», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою, не впорався з керуванням, виїхав на узбіччя дороги, де допустив перекидання керованого ним транспортного засобу.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події.

Під час ДТП станом на 22.03.2023 року відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована у відповідача ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 211913281.

23.03.2023 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000107 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України.

Відповідно до вироку Чигиринського районного суду Черкаської області від 28 червня 2023 року, що набрав законної сили, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на п`ять років.

Позивачі вказують на те, що внаслідок смерті близької особи їм завдано непоправної шкоди, оскільки вони в особі загиблого втратили годувальника.

07 червня 2023 року відповідно до вимог статей 33, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» представником позивачів - адвокатом Мелехом Д.О. надіслано на поштову адресу відповідача повідомлення про ДТП та настання підстав для страхового відшкодування. Серед заявлених до відшкодування вимог містились вимоги про виплату позивачам страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю сина та виплати в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника.

Також представником позивачів - адвокатом Мелехом Д.О. направлено на адресу ПАТ «НАСК «ОРАНТА» додаткові документи на підтвердження заявлених потерпілими вимог з метою отримання страхового відшкодування заподіяної шкоди позивачам.

03 липня 2023 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснено виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди позивачам у розмірі 92052,00 грн. відповідно до угоди про припинення зобов`язання переданням відступного від 22.06.2023 року.

Разом з тим, вимогу про виплату позивачам страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 241200,00 грн. відповідачем залишено без розгляду.

Водночас, позивачі зазначають, що знаходилися на утриманні свого сина, оскільки обоє є особами пенсійного віку, а тому відповідно до вимог статті 1200 ЦК України та статті 202 СК України на їх користь підлягає стягненню страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника.

Посилаючись на викладене, позивачі просили суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування, пов`язане із смертю годувальника, у розмірі 241 200 грн., тобто по 120 600 грн. кожному.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 07 травня 2024 року позовні вимоги - залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що позивачами не надано суду належних та допустимих доказів того, що останні потребували матеріальної допомоги та в зв`язку з цим мали, на день смерті сина, який загинув в дорожньо-транспортній пригоді, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на одержання від нього утримання, а також доказів надання останнім матеріальної допомоги, яка була основним і постійним джерелом існування позивачів та мала постійний характер.

Та обставина, що позивачі досягли пенсійного віку, проживали разом з померлим сином, на переконання суду першої інстанції, є лише складовою частиною доказування, однак не позбавляє позивачів необхідності довести суду, що вони потребували матеріальної допомоги та в зв`язку з цим мали на день смерті сина право на одержання від нього утримання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 06 червня 2024 року, представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Ієговська А.О., вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просила скасувати рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 07 травня 2024 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що позивачі мали право на утримання від свого сина ОСОБА_4 , оскільки є непрацездатними та особами пенсійного віку, а тому за приписами ст. 1200 ЦК України мають право на отримання страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого (годувальника).

Також скаржники в особі свого представника вважають, що судом безпідставно не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.03.2024 року (справа №381/1349/22).

Крім того, апеляційна скарга містить посилання на помилкові висновки суду першої інстанції щодо недоведеності позивачами наявності потреби в матеріальній допомозі.

Відзив на апеляційну скаргу

20 червня 2024 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник ПАТ «НАСК «Оранта» - адвокат Гончаренко І.В., вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 07 травня 2024 року - залишити без змін.

Фактичні обставини справи, які встановлені судом першої інстанції

22.03.2023 року близько 22 год. 30 хв. водій ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 111830», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою, що сполучає вулицю Миру та вулицю Енергетиків, від вулиці Енергетиків в напрямку вулиці Миру в м. Чигирин Черкаського району Черкаської області, в порушення вимог п.п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 зі змінами та доповненнями, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, та відповідно не реагував на її зміну, під час руху на заокругленій ділянці автодороги вліво, не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням, виїхав на ліве узбіччя відносно напрямку свого руху, після чого виїхав на тротуар, потім знову на ліве узбіччя відносно напрямку свого руху, де допустив перекидання керованого ним транспортного засобу.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир переднього пасажирського сидіння автомобіля «ВАЗ 111830» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події.

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть від 24.03.2023 року № 270, причиною смерті ОСОБА_4 є перебування особи у легковому автомобілі та травмування внаслідок транспортного нещасного випадку без зіткнення (а.с. 27-28).

За вказаним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000107 за ч.3 ст. 286-1 КК України.

Станом на час ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля «ВАЗ 111830», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 211913281 (а.с. 26).

Сума страхового ліміту згідно з вказаним полісом складає 320000 грн.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 25 березня 2023 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14).

Згідно з вироком Чигиринського районного суду Черкаської області від 28 червня 2023 року, що набрав законної сили, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 59 800 гривень кожному, у решті заявлених позовних вимог судом відмовлено (а.с. 17-25).

Позивачі є батьками загиблого ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 08.08.1987 року (а.с. 32).

За результатами настання страхового випадку, представник позивачів за договором адвокат Мелех Д.О. звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із повідомленням про ДТП від 06 червня 2023 року, заявами від 06 червня 2023 року про виплату позивачам кожному частки страхового відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою, яка з урахуванням норм п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» складає 40200,00 грн, та про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника (для батьків), яка складає 120600,00 грн., та відповідними додатками на підтвердження заявлених сум виплат (а.с. 44-53).

З матеріалів позовної заяви вбачається, що 03 липня 2023 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснено виплату позивачам страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 92052,00 грн. за реквізитами, що вказані у заяві про страхову виплату, відповідно до угоди про припинення зобов`язання переданням відступного від 22.06.2023 року.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга, подана представником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокатом Ієговською А.О. не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та, у визначених законом випадках, - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 як на підставу своїх порушених прав, посилалися на те, що вони є пенсіонерами, а, отже, особами, що втратили годувальника, у зв`язку з чим мають право на відшкодування страхової регламентної суми на підставі статті 27-2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ)) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.

Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Наведена норма Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою (див. висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19 (провадження № 61-12719сво20)).

Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого, право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї, незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, приходячи до висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення страхового відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого, виходив, зокрема, з того, що позивачі не перебували на утриманні у сина та доказів, які б свідчили про те, що вони мали таке право на момент його смерті, матеріали справи не містять.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої статті 1200 ЦК України, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

З системного аналізу вищевказаних норм цивільного законодавства, повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо.

Поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі є батьками загиблого ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 08.08.1987 року (а.с. 32).

Крім того, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Чигиринському відділі обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію за віком, розмір якої за період з квітня 2022 по березень 2023 року складала 28660 грн. (а.с. 38).

ОСОБА_2 також перебуває на обліку в Чигиринському відділі обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію за віком, розмір якої за період з квітня 2022 по березень 2023 року складала 34045,26 грн. (а.с. 43).

На підтвердження перебування позивачів на утриманні померлого ОСОБА_4 надано також довідку від 03.05.2023 року, видану КП «ЄРЦ», згідно з якою на день смерті ОСОБА_4 фактично проживав разом з батьками за адресою: АДРЕСА_1 і вів спільне господарство з 2020 року. (а.с.33).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення страхового відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність заявлених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовних вимог про стягнення страхового відшкодування у порядку статті 1200 ЦК України та пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки позивачі належними та допустимими доказами не довели, що перебували на утриманні померлого ОСОБА_4 , а також те, що вони потребували такої допомоги.

При цьому, за вірними висновками районного суду, одне лише посилання на те, що син позивачів проживав з ними за однією адресою, не є доказом їх перебування на утриманні в сина і не може бути достатньою підставою для визнання за померлим статусу годувальника позивачів.

Отримання ОСОБА_4 вищого доходу за доходи позивачів також не свідчить про те, що матеріальна допомога надавалась останнім та була для заявників постійним і основним джерелом засобів до існування.

Як слушно зауважив суд першої інстанції, досягнення пенсійного віку, проживання разом з померлим сином є складовою частиною доказування, однак не позбавляє позивачів необхідності довести суду, що вони потребували матеріальної допомоги та в зв`язку з цим мали на день смерті сина право на одержання від нього утримання.

На підставі викладеного, суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення страхового відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого, оскільки позивачами не подано належних та допустимих доказів, що вони мали право на страхове відшкодування в порядку статті 1200 ЦК України та пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Посилання в апеляційній скарзі про неврахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.03.2024 року у справі №381/1349/22 колегія суддів відхиляє з огляду на те, що обставини справи, які слались у справі, яка розглядається та справі, на яку посилаються скаржники, не є подібними.

Щодо визначення подібності правовідносин, то апеляційний суд враховує правовий висновок, викладений в мотивувальній частині постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20), згідно з яким на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами, насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Отже, посилання в апеляційній скарзі про неврахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.03.2024 року у справі №381/1349/22, колегія суддів відхиляє, оскільки, у цьому випадку, слід враховувати доведеність заявлених позовних вимог належними доказами.

Саме по собі посилання на неоднакове застосування положень ЦК України у різних справах хоч і у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди заявників з висновками суду першої інстанції та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

На думку судової колегії, рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 07 травня 2024 року, є достатньо мотивованим та обгрунтованим, і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами, не вбачає.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 374 та статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368,374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни - залишити без задоволення.

Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 07 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування заподіяної шкоди у зв`язку зі смертю потерпілого- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М Новіков

Л.І. Василенко