головуючий у суді І інстанції Дубас Т.В.
провадження № 22-ц/824/7687/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Матюшка Вадима Володимировича на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2023 року про забезпечення позову

за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки та авансу, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , у якому він просить суд: стягнути з відповідача на його користь аванс, переданий при укладанні попереднього договору у розмірі 1 273 500 грн та неустойку (штраф) за невиконання зобов`язань за попереднім договором від 19 січня 2022 року у розмірі 3 660 000 грн.

Разом із позовом ОСОБА_2 до суду подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, у якій він просить суд:

накласти арешт на будь-яке рухоме та нерухоме майно (активи) ОСОБА_1 ;

накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що 19 січня 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений попередній договір до основного договору про купівлю-продаж частини будинку та частини земельної ділянки.

Відповідно до умов попереднього договору: ОСОБА_1 (продавець) зобов`язувалася продати ОСОБА_2 (покупцю), а покупець зобов`язувався купити та прийняти у ОСОБА_3 (продавця) 1/2 частини житлового будинку та 1/2 частини відповідної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Строк виконання попереднього договору був визначений не пізніше 01 березня 2022 року. Не пізніше 01 березня 2022 року ОСОБА_1 зобов`язана була продати йому частину будинку, а він повинен був придбати (купити) за попередньо обумовлену суму частину будинку та земельної ділянки та прийняти їх у власність.

Також відповідно до умов попереднього договору, він (покупець) передав, а ОСОБА_1 (продавець) отримала від нього (покупця) грошові кошти у сумі 1 273 500 грн, як аванс у рахунок оплати майбутнього (основного) договору купівлі-продажу частини будинку, що на момент укладання попереднього договору (січень 2022 року) становило 45 000 доларів США.

Укладений ними попередній договір передбачав також певну стимулюючу (забезпечувальну) санкцію в разі відмови ОСОБА_1 (продавця) від укладання основного договору купівлі-продажу частини будинку та частини земельної ділянки, а саме сплати мені (покупцю) неустойки (штрафу) у розмірі 100 000 доларів США.

24 лютого 2022 року почалась війна та у строки, визначені попереднім договором (не пізніше 01 березня 2022 року) основний договір купівлі-продажу частини будинку та земельної ділянки укладений не був.

Переданий ОСОБА_1 (продавцю) аванс у розмірі 1 273 500 грн та неустойка (штраф) у розмірі 100 000 доларів США або відповідний еквівалент у гривні позивачу повернуто та сплачено ОСОБА_1 не було.

З урахуванням обставин війни (обставин непереборної сили) за які позивач та відповідач не відповідали, позивач не наполягав на укладанні основного договору (договору купівлі-продажу) у суворо визначені строки. До останнього моменту він зберігав ініціативу укладання основного договору.

Проте пізніше позивач дізнався, що ОСОБА_1 вчинені протиправні дії з метою невиконання та ухилення від виконання зазначеного попереднього договору та укладання основного договору.

Так, 29 липня 2022 року, коли війна в Україні продовжувалась та так само діяв режим воєнного стану, відповідачка вчинила односторонній правочин дарування, яким подарувала будинок АДРЕСА_1 своїй рідній дочці ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 вчинено фраудаториний правочин, який був направлений на створення штучних перешкод (неможливості) виконання основних зобов`язань за попереднім договором, подальшого укладання основного договору (договору купівлі-продажу), повернення сплаченого авансу та сплати неустойки (штрафу) за невиконання умов попереднього договору.

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Києво-Святошинського районного суду Київської області до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування будинку та земельної ділянки.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 травня 2023 року у цивільній справі № 369/7251/22, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року мій позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку, укладений між відповідачкою ( ОСОБА_1 ) та її донькою ОСОБА_4 , посвідченого 29 липня 2022 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Тимчуком В.О.;

Скасовано рішення приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Тимчука В.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 64342036 від 29 липня 2022 року та скасовано записи про право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,15 га, та житловий будинок загальною площею 430,9 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, станом на момент подання цієї заяви власником указаного будинку та відповідної земельної ділянки під ним є саме ОСОБА_1 до якої ОСОБА_2 пред`явлено новий позов про стягнення неустойки та повернення безпідставно набутих грошових коштів (авансу).

У цивільній справі № 369/7251/22 та відповідному рішенні суду, яке набрало законної сили, зроблені висновки (які є преюдиційними) про те, що відчужуючи спірне майно (даруючи будинок та земельну ділянку доньці), ОСОБА_1 очевидно діяла недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам позивача (його правам), оскільки відчуження належного їй майна (будинку та земельної ділянки) відбулося з метою невиконання умов попереднього договору.

І хоча інформація про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку, укладеного ОСОБА_1 та посвідченого 29 липня 2022 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Тимчуком Володимиром Олександровичем не внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, фактичним та юридичним власником зазначеного будинку є саме ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 цілком має можливість без відома позивача внести зміни до реєстру речових прав та реєстру прав на нерухоме майно з урахуванням рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 травня 2023 року у цивільній справі № 369/7251/22 та вчинити новий (будь-який) правочин зі своїм майном.

Зазначене майно є єдиним ліквідним майном, яким ОСОБА_1 може відповідати перед своїми кредиторами, зокрема перед позивачем.

Наразі виникла необхідність забезпечити його позов до ОСОБА_1 про стягнення неустойки та повернення безпідставно набутих грошових коштів у загальній сумі 4 933 500 грн.

Сума стягнення у пред`явленому ним позові (ціна позову) цілком покривається вартістю відповідного будинку та земельної ділянки.

Предметом спору у цивільній справі за моїм позовом до ОСОБА_1 є грошові кошти, а саме неустойка (штраф) у розмірі 3 660 000 грн та повернення безпідставно набутих грошових коштів (повернення авансу) у розмірі 1 273 500 грн. Загальна сума стягнення за позовними вимогами становить 4 933 500 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2023 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

Забезпечено позов, шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, заява містять достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Матюшко В.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2023 року, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що станом на дату звернення відповідача з апеляційною скаргою право власності на майно, щодо якого судом першої інстанції вжито заходи забезпечення позову, зареєстровано за ОСОБА_4 , яка не є учасником справи № 369/20888/23.

Таким чином суд ухвалив рішення про права, свободи, інтереси та (або обов`язки) особи, яка не залучена до участі у справі, що на думку відповідача є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Від представника позивача - адвоката Незвіського Д.Я. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Представник позивача - адвокат Незвіський Д.Я. у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі позивача та його представника.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Матюшко В.В. у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, дійшла висновку про таке.

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Частиною 1, 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

У справі, що переглядається, предметом спору є стягнення авансу, переданого при укладанні попереднього договору у розмірі 1 273 500 грн та неустойки (штрафу) за невиконання зобов`язань за попереднім договором від 19 січня 2022 року у розмірі 3 660 000 грн.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що майно, питання про арешт якого порушується позивачем у його заяві про забезпечення позову, є єдиним ліквідним майном, яким відповідач може відповідати за своїми зобов`язаннями перед позивачем, а сума стягнення у пред`явленому ним позові (ціна позову) цілком покривається вартістю відповідного будинку та земельної ділянки.

Заява містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

У поданій заяві про забезпечення позову чітко вказано, яке конкретно майно підлягає забезпеченню, та зазначено усю необхідну інформацію про нього.

Спосіб забезпечення позову, обраний заявником є співмірним із позовними вимогами. Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок належний відповідачу.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про те, що станом на дату звернення відповідача з апеляційною скаргою право власності на майно, щодо якого судом першої інстанції вжито заходи забезпечення позову, зареєстровано за ОСОБА_4 , апеляційний суд враховує таке.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 травня 2023 року у цивільній справі № 369/7251/22 визнано недійсним договір дарування земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку, укладений між відповідачкою ( ОСОБА_1 ) та її донькою ОСОБА_4 , посвідченого 29 липня 2022 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Тимчуком В.О.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Тимчука В.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 64342036 від 29 липня 2022 року та скасовано записи про право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,15 га, та житловий будинок загальною площею 430,9 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації на сайті Київського апеляційного суду апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 травня 2023 року у цивільній справі № 369/7251/22 залишена без задоволення, а рішення суду без змін.

Частиною 1 статті 236 ЦК України визначено, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Враховуючи викладене, в апеляційного суду відсутні підстави вважати, що майно, щодо якого судом першої інстанції вжито заходи забезпечення позову, належить ОСОБА_4 , а не відповідачу.

Перевіривши викладені заявником обставини апеляційний суд вважає їх достатніми для обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення, вид забезпечення позову станом на розгляд заяви позивача був співмірним з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому цю ухвалу необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанцій не спростовують.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії апеляційним судом не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Матюшка Вадима Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 05 серпня 2024 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська