Справа №: 398/57/24
провадження №: 2/398/1176/24
РІШЕННЯ

Іменем України

"01" серпня 2024 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

у складі головуючого судді Подоляк Я.М.,

за участю секретаря судового засідання Буличової Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Олександрія, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УМ ФАКТОРИНГ» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «УМ Факторинг» звернулось до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом, відповідного до якого просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором, а також витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 19.02.2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_3 було укладено договір №2956805 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладено в електронному форматі відповідно до Закону України "Про електронну комерцію". За цим договором відповідач отримала позику у розмірі 10 000 грн, строком на 360 днів, шляхом переказу на її банківську карту № НОМЕР_1 з призначенням платежу - поповнення картки, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% від суми кредиту за кожен день користування - знижена процентна ставка, та 1,99% від залишку суми кредиту за кожен день користування стандартна процентна ставка. Станом на 10.10.2023 відповідач борг та нараховані відсотки не погасила, наявне прострочення за договором споживчого кредитування №2956805 від 19.02.2021.

В подальшому 26 липня 2023 року ТОВ «Лінеура Україна» передала право вимоги за вказаним договором ТОВ «УМ Факторинг» (Позивачу) у порядку передачі прав вимоги за існуючим на дату передачі Договором факторингу №27072023 від 26 липня 2023 року. Відповідно до діючого договору право вимоги, на якому ґрунтується цей позов, передане позивачу згідно реєстру прав вимоги № 1 від 10.10.2023 року.

Перерахування кредиту, відповідно до умов договору №2956805, здійснювався поповненням банківської картки № НОМЕР_1 компанією ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», яка має відповідний дозвіл та на підставі договору №ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», що підтверджується листом від 18.08.2023 року №2643_15, згідно якого відповідачу було перераховано 10 000,00 грн, номер транзакції в систему iPay.ua 138924971. Неналежне виконання відповідачем договору призвело до утворення заборгованості в розмірі 81 640,00 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 10 000,00грн та заборгованості за відсотками в сумі 71 640,00 грн. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості, а також судовий збір в розмірі 2 684,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Ухвалою від 20.03.2024р. відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

З урахуванням положень ст.274 ЦПК України при відкритті провадження вирішено провести розгляд даної справи в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

15.04.2024 року від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Усатенка В.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнають, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів, який саме договір підписувала відповідач та чи підписувався договір ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». Крім того, відсутні докази про направлення екземпляру договору з додатками відповідачу. Так, позивач надав до позову договір, який начебто підписаний в електронному вигляді, при цьому, позивач зазначає, що вказаний договір підписував лише відповідач, а про те, чи підписаний даний договір ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та якщо так, то яким чином - не вказано. З копії договору наданого до суду вбачається, що в електронному вигляді, його нібито підписував лише відповідач, а ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» підписало договір не в електронному вигляді, а вже після його роздрукування в паперовому вигляді, оскільки він підписаний директором з прикладенням печатки. Відповідно до п. 9.7.1. Договору №2956805 від 19.02.2022, цей Договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку товариства електронним підписом, в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Електронний підпис Товариства створюється в Договорі шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком, попередньо узгодженим сторонами в укладеному договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. При цьому, договорів про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів відповідач не укладала. Крім того, відомостей, який договір був підписаний відповідачем в електронному вигляді до суду не надано. Верховний Суд у своїй постанові від 19 січня 2021 року у справі №922/51/20 зазначив, що учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ в таких формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України). Таким чином подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу). Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення (Постанова ВС від 11 червня 2019 року у справі № 904/2882/18, від 24 вересня 2019 року у справі №922/1151/18, від 28 грудня 2019 року у справі №922/788/19, від 16 березня 2020 року у справі №910/1162/19). Як зазначено в постанова ВС від 21 березня 2019 року у справі № 568/879/17, місцевим судом, на виконання вимог частини п`ятої статті 100 ЦПК України, обґрунтовано не було взято до уваги надані відповідачем паперові копії електронного доказу знімків екрана монітора, у зв`язку із неподанням їх оригіналів та поставлення позивачем під сумнів відповідність таких копій оригіналу.

Отже, з огляду на зазначене, договір сторонами не підписувався, а не підписаний обома сторонами договір є неукладеним.

Також, позивачем не надано первинних документів бухгалтерського обліку, а саме, бухгалтерського документу на підтвердження здійснення перерахування коштів відповідачу.

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту.

Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. В позові не зазначено, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зверталось до відповідача з вимогою про погашення заборгованості за кредитом, до суду не надано жодного доказу такого звернення у письмовій формі, тобто позивач зазначає неправдиву інформацію, вводячи суд в оману щодо фактичних обставин справи.

Враховуючи викладене просять відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.

20.04.2024 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач не погоджується з доводами Відповідача викладеними у відзиві на позовну заяву, з огляду на наступне. Позивачем до позовної заяви долучено лист ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 18.08.2023 Вих. No2643_15 відповідно до якого вбачається, що відповідачу було перераховано 10 000,00 грн, номер транзакції в системі iPay.ua 138924971, Номер картки НОМЕР_1 .

Також позивачем було подано клопотання про витребування доказів, а саме: - від АТ «Державний ощадний банк України» розширену виписку із зазначенням контрагента за період з 19.02.2022 року по 22.02.2022 року по рахунку за карткою № НОМЕР_1 , яку відкрито на ім`я ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ); - від ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», яким було здійснено перерахування кредитних коштів відповідно до умов договору №2956805 від 19.02.2022 року в сумі 10 000,00 грн, № Транзакції в системі iPay.ua 138924971, на картку № НОМЕР_1 , на підставі договору № ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 р з ТОВ «Лінеура Україна», інформацію щодо повного номеру картки № НОМЕР_1 . Ухвалою суду від 20.03.2024 р. вказане клопотання задоволено. Отже, саме ці докази, які будуть надані на вимогу суду й є підтвердженням того, що відповідач отримала грошові кошти на умовах споживчого кредиту. Крім того, відповідач заперечує щодо укладання нею кредитного договору від 19.02.2022 року №2956805 з ТОВ «Лінеура Україна», при цьому не зазначає за яких обставин вона надала ТОВ «Лінеура Україна» свої персональні дані, зокрема ПІБ, РНОКПП, серію та номер паспорту, адресу реєстрації місця проживання.

Крім того, відповідач не заперечує щодо наявності у неї карткового рахунку НОМЕР_1 , про який зазначеного у позовній заяві, та факту надходження на вказаний картковий рахунок грошових коштів від ТОВ «Лінеура Україна» в сумі 10 000 грн. Твердження Відповідача про те, що кредитний договір не підписаний ТОВ ЛІНЕУРА УКРАЇНА є також не правдивими. Договором передбачено зокрема, що електронний підпис Товариства створюється на Договорі шляхом накладання аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства. Кредитний договір, який наданий суду в паперовій формі містить як підпис уповноваженої особи так й відтиск печатки ТОВ ЛІНЕУРА УКРАЇНА. На підтвердження укладення договору також додатково додає електронний екземпляр кредитного договору. Даний підпис уповноваженої особи кредитодавця та відтиск печатки був наданий для ознайомлення відповідачу та відповідно були нею погоджені шляхом підписання електронним підписом за допомогою одноразовий ідентифікатор K522 та паспорту споживчого кредиту, копія якого є в матеріалах справи.

Щодо посилання відповідача та її представника на висновки, викладені у Постановах ВС від 11 червня 2019 року у справі № 904/2882/18, від 24 вересня 2019 року у справі №922/1151/18, від 28 грудня 2019 року у справі №922/788/19, від 16 березня 2020 року у справі №910/1162/19, від 21 березня 2019 року у справі № 568/879/17, то такі посилання є безпідставним з тієї причини, що в цих справах в якості доказів надавалися зображення знімків екрану або роздруківки електронного листування. Натомість у даній справі документ сформований в системі. В даній справі позивач, як доказ, надав електронний договір, який укладений відповідно до діючого законодавства України, тому ці справи не є аналогічними з цією і не можуть бути прикладом для вирішення позовних вимог.

Стосовно посилань представника відповідача на те, що останньою не було отримано примірника договору, то в п. 9.11. кредитного договору зазначено, що сторони домовились, що примірник цього договору вважається отриманим Клієнтом, якщо Товариство його направило на електронну адресу, вказану Клієнтом в особистому кабінеті/Договорі та/або безпосередньо в особистий кабінет. У випадку відправлення Договору в особистий кабінет, Клієнт приймає та підтверджує, що дані особистого кабінету є його контактними даними, які були ним зазначені під час укладення Договору та які дають можливість Клієнту переглядати укладений Договір, завантажити його на свій персональний комп`ютер або інший пристрій, створити копію на паперовому носії і таким чином отримати у формі, що унеможливлює зміну його змісту. В цьому випадку датою відправлення Договору вважається дата, з якої Клієнту в особистому кабінеті стає доступним текст укладеного Договору. Примірник договору, а також додатки до нього надсилаються Клієнту одразу після його підписання, але до початку надання кредиту. З наведеного пункту вбачається, що без отримання кредитного договору в особистий кабінет на сторінці кредитодавця та/або на електронну адресу відповідача вказану під час оформлення кредиту, отримати кредит не можливо. Тому доказ від банківської установи про зарахування коштів на картковий рахунок відповідача спростує цей довод відповідача. Крім того, згідно п.9.11.1.1. Договору клієнт має право отримати засвідчену копію Договору на папері з електронного документа, але для цього йому необхідно в письмовій (електронній) формі звернутися до Товариства шляхом направлення: 1) підписаного власноручним підписом запиту на поштову адресу Товариства; або 2) підписаного кваліфікованим електронним підписом Клієнта запиту на електронну адресу Товариства. Відповідач не надала до суду доказ, що вона зверталась до ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» з метою отримання паперової копії кредитного договору.

Ні відповідачем, ні її представником не надано жодного доказу, який би підтверджував неотримання відповідачем кредиту, або його сплату чи підписання кредитного договору на інших умовах. При цьому, відповідач має можливість отримати виписку із карткового рахунку, відкритого в АТ «Державний ощадний банк України» на її ім`я, за період з 19.02.2022 року по 22.02.2022 року та спростувати доводи Позивача про отримання нею кредиту в 10 000,00 гривень. На думку представника позивача, вказане ще раз свідчить про введення суду в оману та відволікання від справедливого вирішення позовної заяви по суті.

05.07.2024 року від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення, відповідно до яких згідно виписки з банківської картки відповідача за період з 19.02.2022 року по 22.02.2022 р. включно, наданої на ухвалу суду про витребування доказів, відповідачу 19.02.2022 р. о 08:47 год було зарахована суму 10 000,00 грн з призначенням платежу «Зарахування переказу на рахунок CH Payment UKR Kiev IPAY_CREDIT_MC1 343367 E8510354». Враховуючи ст. 1046 ЦК України, доказом, в справах про повернення кредиту є доказ, який, підтверджує передання грошей відповідачу, цей доказ може бути як банківська виписка так і платіжне доручення. Також доказом отримання відповідачем кредитних коштів є лист від ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №332 від 11.04.2024 р., згідно якого вбачається, що відповідачу 19.02.2022 р. об 08:47:03 годині було перераховано 10 000,00 грн та зазначено повний номер банківської картки відповідача № НОМЕР_3 , який відповідає картці відповідача, зазначеній у виписці АТ «Державний ощадний банк України». Також повністю збігається час відправлення коштів та їх зарахування на банківську картку Відповідача, а саме 19.02.2022 р. о 08:47 год. Як вбачається з виписки АТ «Державний ощадний банк України» інших зарахувань в такому розмірі на картку відповідача не було здійснено в цей період часу, а відповідно можна зробити висновок, що саме ці кошти є кредитними, які відповідач отримав в межах Договору №2956805 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Також підтвердженням отримання кредиту є не заперечення відповідача про отримання грошових коштів у відповідності до Договору №2956805 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору, «Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом Товариству з метою отримання кредиту». Зарахування кредиту на власну карту відповідача, підтверджує той факт, що відповідач знала про кредит та витратила кошти на власні цілі. Крім того, щоб отримати кредит відповідачу потрібно було зареєструватись на Веб-сайті інтернет-сторінка Товариства з доменним ім`ям https://credit7.ua, яка є частиною Інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства (преамбула договору), внести номер власного телефону, після чого на вказаний номер телефону приходить смс повідомлення (одноразовий ідентифікатор), яке потрібно внести щоб підтвердити вхід (п.1.1 договору). Після чого система просить внести персональні дані, паспортні дані, потім потрібно вносити ПІБ, дані кредитної карти які були відомі тільки відповідачу.

Отже, враховуючи на вищенаведене, стає зрозуміло, що відповідач знала про отримання нею кредиту, а відповідно і знала про кредитний договір та своїми діями акцептувала умови кредитного договору. Ніхто, крім відповідача, не міг надати персональні дані її картки та використати кредитні кошти, які були на ній, адже для цього потрібно знати PIN код картки.

В судовому засіданні сторони підтримали свої письмові заяви по суті справи, та надали аналогічні пояснення.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, суд встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.

19.02.2022 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_3 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір №2956805 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Відповідно п. 1.2. договору сума кредиту складала 10 000,00 грн.

Згідно п. 1.3. строк кредиту 360 днів.

Відповідно до п. 1.4. процентна ставка фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 договору; знижена процентна ставка становить 0,01% в день та застосовується на умовах, якщо клієнт до 21.03.2022 року (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графі платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки.

Відповідно до п. 2.1. кредитного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 , або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту.

Згідно з п. 2.4. Кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1 Договору.

Відповідно до п. 3.1. договору нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт".

Відповідно до п.п. 3.4 договору розмір процентної ставки, встановлений в п.1.4 Договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії Договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку.

Для підписання Кредитного договору ОСОБА_3 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали Кредитний договір.

Крім того, 19.02.2022 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором К522 Мазур О.О. було підписано паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені сума кредиту, строк кредитування, процентна ставка.

TOB «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 10 000 грн, що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 18.08.2023 року №2643_15, згідно якого відповідачу було перераховано 10 000,00 грн, номер транзакції в систему iPay.ua 138924971.

Згідно листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №332 від 11.04.2024 р., 19.02.2022 року о 08:47:03 на картку № НОМЕР_1 за через сервіс платежів iPay.ua, номер платежу 138924971, було зараховано кошти в сумі 10 000,00 грн.

Відповідно до виписки, наданої АТ «Державний ощадний банк України» на CD-R диску, 19.02.2022 р. о 08:47:03 на банківську картку № НОМЕР_3 , відкриту на ім`я ОСОБА_3 , було зараховано кошти в сумі 10 000,00 грн, інших зарахувань в такому розмірі на картку відповідача не було здійснено в цей період часу.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документу.

За змістом ст. 6 вказаного Закону для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 статті 8 вказаного Закону юридична сила електронного документу не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документу як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

При цьому, абз. 2 частини другої статті 639 ЦК України встановлено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З матеріалів справи вбачається, що примірник кредитного договору №2956805 від 19.02.2022 року містить всі істотні умови: суму кредиту, строк кредитування, проценти за користування, який підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, внесення персональних та паспортних данних, реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 , які відомі тільки відповідачу, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

У розділі 10 кредитного договору «Реквізити та підписи сторін» зазначено що договір підписано електронним підписом 19.02.2022 08:45:40 ОСОБА_3 .

Отже, належними і допустимими доказами по справі підтверджується факт укладення між сторонами спірного правочину, погодження ними всіх його істотних умов. Оспорюваний договір відповідає вимогам чинного законодавства та вчинений у формі, встановленій законом та був спрямований на настання реальних наслідків.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20).

26 липня 2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ "УМ ФАКТОРИНГ" було укладено Договір факторингу №27072023, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило Фактору права грошової вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги (п.2.1 Договору).

Згідно витягу із реєстру прав вимоги №1 від 26.07.2023 року, ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» набуло права вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором №2956805 від 19.02.2022 року.

Відповідно до позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), а також від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц,стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Доказів недійсності/нікчемності Договору факторингу №27072023 від 26 липня 2023 року суду не надано, отже суд відхиляє доводи представника відповідача про відсутність правових підстав для переходу прав вимоги ТОВ "УМ ФАКТОРИНГ" до боржника ОСОБА_3 .

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 10.10.2023 року в наслідок не належного виконання відповідачем договору в нього утворилась заборгованості в розмірі 81 640,00 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 10 000,00 грн та заборгованості за відсотками в сумі 71 640,00 (10 000 * 1,99 %*360 днів) грн.

Відповідачем не спростовано наявність вказаної заборгованості, а так само не надано в розпорядження суду контррозрахунку заборгованості.

Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, суд приходить до висновку про те, що відповідач, як позичальник, отримала кредитні кошти за договором, однак не повернула їх у визначені строки разом зі сплатою відсотків, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеним договором факторингу, а тому позовні вимоги про стягнення коштів є обґрунтованими.

Відповідно до положень ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказів належного виконання своїх договірних зобов`язань щодо повернення коштів відповідачем суду не надано.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (п. 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, тому підлягає до задоволення в повному обсязі.

За таких обставини, оцінивши докази надані позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 2684,00 гривень судового збору.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3-6 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що ТОВ "УМ ФАКТОРИНГ" понесені судові витрати на професійну правничу допомогу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 18.09.2023 між ТОВ "УМ ФАКТОРИНГ" (далі клієнт) та адвокатом Судейкіною І.В. було укладено договір про надання правової допомоги №18/09/Юр.

За цим договором адвокат бере на себе зобов`язання надати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених цим договором з дотриманням правил адвокатської етики, а клієнт зобов`язаний сплатити гонорар у порядку та строки обумовлені сторонами відповідно до умов договору суму гонорару, визначену у розрахунку гонорару, який є невід`ємною частиною договору (п. 1.1.). За правову допомогу, передбачену цим договором, клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар), визначену Актом приймання/передачі наданих послуг (п.4.1.).

На підтвердження повноважень адвоката Судейкіної І.В. суду надано договір про надання правової допомоги №18/09/Юр від 18.09.2023 (а.с. 19), Акт приймання-передачі наданих послуг №100 до договору №18/09/Юр про надання правової допомоги від 18.09.2023, згідно якого вартість наданих послуг (в т.ч. з вивченням матеріалів справи, судової практики та зібранням відповідних доказів) та подання позовної заяви до суду відносно ОСОБА_3 становить 4 000,00 грн, та платіжну інструкцію №414 від 28.09.2023 року про сплату ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» на адресу отримувача ОСОБА_4 коштів в сумі 4 000,00 грн.

Враховуючи предмет позову, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, принципу співмірності та розумності судових витрат на компенсацію яких має право сторона, та обсягом виконаної адвокатом роботи, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 4 000,00 грн витрат на професійну правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 49, 81, 89, 141, 206, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УМ ФАКТОРИНГ» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УМ ФАКТОРИНГ» заборгованість за кредитним договором №2956805 від 19.02.2022 року в розмірі 81 640 (вісімдесят одна тисяча шістсот сорок) гривень 00 копійок, та судові витрати в розмірі 6 684 (шість тисяч шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02.08.2024 року.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Ризька, 73-Г, офіс 7/1.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача: Усатенко В`ячеслав Юрійович, діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №000048 від 26 лютого 2016 року, місцезнаходження:: АДРЕСА_2 .

Суддя Я.М.Подоляк