КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Єросова І.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Желепа О.В., Мазурик О.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва», третя особа: Благодійний фонд «Країна Добродій», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 лютого 2024 року,

встановив:

у вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду міста Києва з позовом, в якому просила стягнути з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» на свою користь 77 596,00 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям приміщення № 1,2,3,4,6,7 (групи приміщень № 128), загальної площею 51,70 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яке сталося 09 травня 2022 року, та 25 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 102 596,00 гривень.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 лютого 2024 року позов було задоволено частково, стягнуто з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди завданої залиттям нежитлового приміщення №1,2,3,4,6,7 (групи приміщень АДРЕСА_2 у розмірі 54 826,00 гривень та моральної шкоди у розмірі 10 000,00 гривень, стягнуто з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 678,50 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказувала на факт залиття 08 травня 2020 року нежитлового приміщення, яке належить їй на праві власності, з квартири АДРЕСА_3 , внаслідок пошкодження стоякового трубопроводу холодного водопостачання, який проходить через квартиру АДРЕСА_4 . Стояковий трубопровід знаходиться на балансі відповідача, який займається його експлуатацією, а власники квартири АДРЕСА_4 не несуть відповідальності за нього. Вимоги про відшкодування завданої шкоди відповідачем у добровільному порядку не виконані. Окрім того, такими неправомірними діями відповідача завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості користуватися ним, порушенні звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Постійне хвилювання призвели до нервової та психологічної напруги, що вплинуло на стан здоров`я.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 лютого 2024 року позов було задоволено частково, стягнуто з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 54 826,00 гривень та моральної шкоди у розмірі 10 000,00 гривень, стягнуто з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 678,50 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що позивачеві була завдана майнова шкода внаслідок бездіяльності та неналежного виконання обов`язків відповідачем щодо утримання будинку. Також, відповідач не надав доказів, що залиття сталося внаслідок обставин непереборної сили. Таким чином, суд першої інстанції встановив, що позивачем доведено розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття нежитлового приміщення, а відповідачем не спростовано і не доведено відсутність вини, тому завдана шкода позивачу підлягає відшкодуванню відповідачем.

Однак, висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам, що є підставою для зміни рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 09 серпня 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В., є власником нежилих приміщень № 1,2,3,4,6,7 (групи приміщень № 128), загальною площею 51,70 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 1331119 від 09 серпня 2005 року.

Відповідно до договору оренди від 01 травня 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та БФ «Країна Добродій», орендодавець передав, а орендар прийняв у користування майно, згідно умов даного договору.

Як вбачається з акту про залиття від 15 червня 2022 року, складеного комісією ЖЕД № 8-9 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» на підставі заяви № 63 від 26 травня 2022 року керівника БФ «Країна Добродій», у будинку АДРЕСА_1 на першому поверсі у приміщенні БФ «Країна Добродій» сталось залиття. Обстеженням приміщення заявника від 15 травня 2022 року виявлено: коридор - на стелі спостерігаються руйнування підвісної стелі системи Армстронг плит 600Х600 мм у кількості 6 шт.; кладова - виявлено деформований дверний блок, здуття дерев`яних елементів; серверна - виявлено деформований дверний блок, здуття дерев`яних елементів внаслідок залиття; кабінет № 1 - на підлозі зафіксовано здуття ламінату загальною площею до 13 кв.м.; кабінет № 2 - на підлозі зафіксовано здуття ламінату загальною площею до 13 кв.м., у кабінеті виявлено деформований дверний блок. За висновком комісії залиття, яке відбулося 08 травня 2022 року з квартири АДРЕСА_4 у вищевказаному житловому будинку, трапилось внаслідок пошкодження стоякового трубопроводу холодного водопостачання, що було встановлено представниками ЖЕД № 8-9 Святошинського району, які залучались для усунення залиття. Факт завдання шкоди та виявлених пошкоджень також зафіксовано актом про наслідки залиття нежитлового приміщення № 128, затверджений головою правління БФ «Країна Добродій» ОСОБА_2 .

Згідно локального кошторису на загальнобудівельні роботи по ремонту офісного приміщення та меблів по АДРЕСА_1 від 31 січня 2022 року, складеного ФОП ОСОБА_3 на підставі поточних цін станом на 31 жовтня 2022 року вартість матеріалів, ремонтних робіт та ремонт меблів складає 77 596,00 гривень.

Орендар приміщення ОСОБА_2 29 листопада 2022 року направив начальнику ЖЕД № 8-9 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» вимогу про компенсацію збитків у розмірі 77 596,00 гривень.

18 січня 2023 року ЖЕД № 8-9 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» повідомлено, що останній є структурним підрозділом, не має статусу юридичної особи, відтак рекомендовано звернутись до «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва», у зв`язку з чим 20 січня 2023 року головою правління БФ «Країна Добродій» складено та направлено вимогу про відшкодування збитків до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва».

У відповідь 23 лютого 2023 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» повідомило, що претензія не містить об`єктивно обґрунтованих даних, які б свідчили про вчинення протиправних дій або бездіяльності, відтак підстави для відшкодування шкоди відсутні.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями, бездіяльністю немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна одночасна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення.

В п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд першої інстанції помилково посилався на положення Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», оскільки зазначений Закон втратив чинність на підставі Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; управитель багатоквартирного будинку - фізична особа-підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну, шкоди, заподіяної його життю або здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг та незаконного проникнення в належне йому житло (інший об`єкт нерухомого майна).

Частиною 4 ст. 8 визначено, що управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний, зокрема,: забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг; від імені співвласників багатоквартирного будинку вживати заходів для забезпечення захисту спільного майна багатоквартирного будинку від протиправних посягань та стягнення з осіб, винних у знищенні, пошкодженні або викраденні спільного майна, відшкодування завданих збитків.

Доводи апелянта про те, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» є неналежним відповідачем, є неспроможними. Відповідач підтверджує, що надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до рішення Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» з 1 березня 2015 року створено КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» та віднесено його до сфери управління Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації. Крім того, відповідно до зазначеного рішення, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» передано житловий фонд, який був переданий до сфери управління Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться у них на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на їх балансі станом на 01 серпня 2014 року.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Правил) балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавець послуг - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Саме на балансоутримувача будинку покладено обов`язок утримувати внутрішньобудинкові мережі у належному технічному стані; здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт; здійснювати технічний огляд жилих будинків, що включає проведення планових та позапланових оглядів з метою визначення технічного і санітарного стану, виявлення несправностей і прийняття рішень щодо їх усунення, а також визначення готовності будинків до експлуатації в наступний період; здійснювати профілактичне обслуговування системи водопроводу, каналізації та гарячого водопостачання у житлових будинках кожні 3-6 місяців визначений Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

Пунктом 2.3.6. встановлено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого наведена у додатку № 4 до вказаних Правил.

Основною метою при складанні акту залиття квартири є встановлення причин залиття, та осіб, відповідальних за спричинену шкоду.

У відповідності з п. 2.8.8. Правил, у літній період проводяться такі роботи, зокрема, щодо систем опалення і гарячого водопостачання - ревізія кранів та іншої запірної арматури розширювачів і повітрозбірників, відновлення зруйнованих або заміна недостатньої теплової ізоляції труб у сходових клітках, підвалах, на горищах і в нішах санітарних вузлів. За наявності непрогрівання радіаторів проводиться їх гідропневматичне промивання. По закінченні всіх ремонтних робіт весь комплекс пристроїв з теплопостачання підлягає експлуатаційній наладці під час пробного опалення.

Під час підготовки житлового фонду до експлуатації в зимовий період виконуються роботи, зокрема, забезпечення належної гідроізоляції фундаментів, стін підвалу і цоколю та їх сполучення із суміжними конструкціями, сходових кліток, підвальних і горищних приміщень, машинних відділень ліфтів, справність та утеплення пожежних гідрантів (п. 2.8.2. Правил).

Згідно п. 12 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, як балансоутримувач житлового будинку або уповноважена ним особа несе відповідальність перед власником, наймачем (орендарем) приміщення житлового будинку в разі: ненадання або надання не в повному обсязі послуг, що призвело до збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю,- шляхом відшкодування збитків.

Обов`язок КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» вживати заходів до ліквідації аварій, усунення порушень якості послуг, що сталися з вини виконавця або на об`єктах, що забезпечують надання послуг та перебувають у його власності (користуванні), а також своєчасно та за власний рахунок проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з наданням послуг, що виникли з його вини, передбачено положеннями постановою КМУ від 05 липня 2019 року № 690 (в редакції постанови КМУ від 02 лютого 2022 року № 85).

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Аналіз вказаних положень статей 11 та 1166 ЦК України та висновків Верховного Суду дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Вина в цивільно правовій відповідальності це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання або для запобігання заподіянню шкоди.

Деліктні зобов`язання або «зобов`язання із заподіяння шкоди» - це недоговірні зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав. Метою даного зобов`язання є поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, яка несе відповідальність за завдану шкоду.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Встановлено, що Акт про залиття приміщення від 15 червня 2022 року складено відповідно до пункту 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій. Його форма та зміст відповідає додатку №4 вказаних правил, а також уповноваженою на це особою. Згідно даного акту зазначено, що причиною залиття приміщення є залиття, яке відбулося 08 травня 2022 року з квартири АДРЕСА_3 на першому поверсі, внаслідок пошкодження стоякового трубопроводу холодного водопостачання, що було встановлено представниками ЖЕД 8-9 Святошинського району міста Києва, які залучалися для усунення залиття. Крім того, як вбачається з Переліку виявлених несправностей, недоліків та інших відомостей по жилому (житловому) будинку та прибудинковій території АДРЕСА_1 , технічний стан водопроводу мереж є незадовільним та потребує капітального ремонту.

Отже, за своїм змістом вказане свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, що були завданні залиттям.

За таких обставин, суд першої інстанцій, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої шкоди майну позивача дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири.

Відповідачем в суді першої інстанції не було заявлене клопотання про проведення судової експертизи для встановлення розміру матеріального збитку. Також відповідач не надав суду першої інстанції доказів, які спростовують встановлені ним обставини та розмір матеріальної шкоди, що викладені у Локальному кошторисі на загально будівельні роботи від 31 жовтня 2022 року, який було виготовлено на замовлення БФ «Країна Добродій».

Суд першої інстанції правильно не врахував до розміру шкоди вартість витрат на ремонт меблів в сумі 22 770,00 гривень.

За таких обставин задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов правильного висновку, оскільки у діях відповідача наявний склад цивільно-правової відповідальності, а саме наявні протиправні дії, вина, шкода і причинно-наслідковий зв`язок, завдана відповідачами шкода підлягає відшкодуванню.

Доводи позивача про те, що їй завдано моральну шкоду, оскільки вона не може користуватись зазначеним нежилим приміщенням, є безпідставними, оскільки приміщення перебуває в оренді. Також є необґрунтованими посилання позивача про порушення її звичного образу життя, так як інтереси позивача представляє ОСОБА_3 .

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 Постанови Пленуму від 31.03.1995 № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, від 27 лютого 2009 року № 1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Позивач, обґрунтовуючи позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, вказувала, що залиття приміщення створило дискомфорт та нервове напруження, оскільки в приміщенні постійно відчувалася сирість, волога та запах плісняви. У зв`язку з наведеним була відсутня можливість користування електроенергією, тому крім матеріальної шкоди позивачу було завдано моральну шкоду.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 05 грудня 2022 в справі № 214/7462/20 у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Відшкодування моральної шкоди передбачено ст. 23 ЦК України, згідно положень якої моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниження честі, гідності та ділової репутації фізичної особи. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Позивач при зверненні до суду з вимогами про стягнення з відповідача 25 000 гривень зазначала, що моральна шкода була виражена у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.

Таким чином, колегія суддів враховуючи характер та обсяг страждань яких зазнала позивач та з урахуванням інших обставин, зазначених нею при зверненні до суду, із дотриманням засад розумності, виваженості та справедливості вважає за необхідне зменшити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, та визначити її в сумі 1 000 гривень.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити та визначити розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, в сумі 1 000 гривень, а в іншій частині залишити рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 лютого 2024 року змінити в частині правового обґрунтування та в частині вирішення вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Визначити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, в сумі

1 000 гривень.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді