БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2617/23
Провадження № 2/497/94/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2024 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання Ільєва Д.Д.,

за участю: прокурора Карапірі О.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника ГУ Держгеокадастру в Одеській області Степко Е.В.,

представника третьої особи військової частини НОМЕР_1 ДПС України ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград цивільну справу за позовом Болградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування наказу, усунення перешкод у здійсненні прав користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України та Болградська міська рада Одеської області,

ВСТАНОВИВ:

09.11.2023р. представник Болградської окружної прокуратури в особі виконувача обов`язків її керівника прокурор Цоєв Дмитро Костянтинович звернувся до суду з вищезазначеним позовом в інтересах позивача держави Україна в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та до гр. ОСОБА_1 , яким просить:

визнати незаконним і скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №15-16816/13-20-СГ від 02.12.2020 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність зі зміною цільового призначення», яким громадянину ОСОБА_1 було передано у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,5944га з кадастровим номером :01:002:0369 що розташована за межами населеного пункту на території земель Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області;

усунути перешкоди державі в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації у здійсненні права користування та розпорядження частиною цієї спірної земельної ділянки площею 0,159га шляхом:

- скасування державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 на всю спірну земельну ділянку площею 0,5944га з кадастровим номером :01:002:0369 (запис про речове право №44241892 від 28.09.2021, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №60685094 від 30.09.2021, об`єкт нерухомого майна за р.№060) з одночасним припиненням права приватної власності на цю земельну ділянку;

- скасування державної реєстрації приватної власності всієї спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0369 площею 0,5944га (в Державному земельному кадастрі з одночасним закриттям Поземельної книги стосовно цієї спірної земельної ділянки;

- зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) повернути у власність Держави в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації частину цієї спірної земельної ділянки площею 0,159га яка знаходиться в межах 50-ти метрової смуги від лінії державного кордону та має поворотні точки накладення на 50 метрову смугу з наступними координатами:

№ 1 - координати: Х-5 054 085,794, У-3 222 634,420;

№ 2 - координати: Х-5 054 068,268, У- 3 222 637,689;

№ 3 - координати: Х-5 054 025,142, У- 3 222 613,131;

№ 4 - координати: X - 5 054 017,240, У - 3 222 607,362;

№ 5 - координати: Х-5 054 076,466, У - 3 222 596,3 14;

№ 6 - координати: Х-5 054 078,510, У - 3 222 597,478.

В обґрунтування вимог позову представник позивача стверджує, що підставою для пред`явлення вказаного позову є порушення вимог земельного законодавства та ЗУ «Про державний кордон України», що були допущені ГУ Держгеокадастру в Одеській області під час відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,159га, яка входить до складу частини вищезазначеної спірної земельної ділянки площею 0,5944га що розташована у законодавчо встановлених межах прикордонної смуги і належить до земель оборони, що мають обмежену оборотоздатність та можуть перебувати виключно у державній власності. Цей факт, стверджується у позові, був встановлений Одеською обласною прокуратурою з інформації програмного модуля Державного земельного кадастру про вказану земельну ділянку, яка була внесена до Державного земельного кадастру відділом у Болградському районі ГУ Держгеокадастру у Одеській області 08.07.2020р., а 07.07.2023р. з ІНФОРМАЦІЯ_1 прокуратурою отримано інформацію щодо результатів аудиту земельних ділянок, які прилягають до державного кордону України в межах Одеської області та входять в 50-ти-метрову смугу, в межах якої здійснюються заходи з утримання та нарощування інженерної інфраструктури прикордонними загонами. За таких обставин, йдеться у позові, частина земельної ділянки приватної форми власності з кадастровим номером :01:002:0369 (цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, категорія землі сільськогосподарського призначення) площею 0,1590га перебуває в межах прикордонної смуги завширшки 50 метрів уздовж лінії державного кордону України з Республікою Молдова і має належати до земель оборони, однак право приватної власності зареєстровано на ім`я відповідача ОСОБА_1 стосовно земельної ділянки площею 0,5944га з кадастровим номером :01:002:0369, частина з якої розміром 0,159га входить до законодавчо встановленої прикордонної смуги (землі оборони), що свідчить про незаконність формування та відведення вказаної ділянки за рахунок земель оборони, які мають обмежену обороноздатність та можуть перебувати виключно в державній власності, а тому зазначений факт створює перешкоди законному власнику Одеській обласній державній (військовій) адміністрації у здійсненні права володіння та розпорядження зазначеною вище спірною частиною земельної ділянки і це право можна захистити лише судом.

06.12.2023р. до матеріалів справи через канцелярію суду надійшов відзив ОСОБА_3 представника відповідача ГУ Держгеокадастру в Одеській області на вищевказаний позов, яким вона, не погоджуючись з висновками представника позивача у позові, просить відмовити у задоволенні вимог цього позову в повному обсязі, посилаючись на те, що чинне законодавство України містить вичерпний перелік підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки та стверджуючи, що ані Головне управління, ані його структурні підрозділи не є суб`єктами державної реєстрації прав, натомість, відповідно до ЗУ України «Про Державний земельний кадастр», що набрав чинності з 01.01.2013р., Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 №1051, та ст.126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тому, для скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, необхідно скасувати реєстрацію права власності. Лише після внесення до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування речового права (права власності) на земельну ділянку, відповідна інформація у порядку автоматизованого обміну надійде до Державного земельного кадастру та державний кадастровий реєстратор матиме можливість внести інформацію в Державний земельний кадастр щодо скасування державної реєстрації зазначеної земельної ділянки та буде закрита Поземельна книга.

14.12.2023р. до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 , яким він, підтвердив, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,5944га з кадастровим номером :01:002:0369 (цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, категорія землі сільськогосподарського призначення) яка була сформована шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:1100 на 33 ділянки, одна з яких передана йому для оформлення у власність і це його право власності на його спірну земельну ділянку було зареєстроване 08.07.2020р. Крім того, не погоджуючись з вимогами позову, посилаючись на ст.41 Конституції України що непорушності права власності, відповідач просить залишити позов без задоволення, стверджуючи, що він отримав цю спірну земельну ділянку і володіє нею у законний спосіб, а твердження позивача стосовно цієї спірної земельної ділянки: по-перше, щодо розташування на території земель оборони в межах 50-ти метрової прикордонної смуги, не доведено жодним належним доказом і є лише припущенням, а, по-друге, на момент набуття ним, відповідачем, права власності на його власну, зазначену в позові земельну ділянку статус цих земель був невизначений у зв`язку з тим, що вони не були зареєстровані відповідно до вимог чинного законодавства такими, що належать чи перебувають у користуванні як землі оборони, а тому він, відповідач, правомірно набув це право власності не порушуючи будь-чиї права на цю земельну ділянку. Так, стверджується у цьому відзиві, станом на теперішній час, за даними Державного земельного кадастру, до нього досі не внесені відомості про державний кордон України з Р.Молдова відповідно до вимог п.21 «Порядку» до Державного земельного кадастру. Крім того, стверджує відповідач, на його думку, позивач неправомірно стверджує, що його, ОСОБА_4 , земельна ділянка розташована в межах 50-ти метрів від смуги державного кордону, адже послався в обґрунтування цього доводу на Схему розміщення меж земельних ділянок відносно ДКУ з Р.Молддова, яка була розроблена Одеським науково-дослідним та проектним інститутом землеустрою, і складена лише на підставі опрацювання архівних матеріалів інституту (лист інституту №987 від 30.08.2023р. додано до позову), проте, фактичного вимірювання відстані та розмірів на місцевості не здійснювалося, і тому неможливо зробити достовірний висновок про розташування спірної земельної ділянки саме в межах 50-ти метрової зони від ДКУ. Крім того, стверджує відповідач ОСОБА_4 у відзиві в якості заперечень щодо належності земельної ділянки до земель оборони і неможливості передачі її у приватну власність, положення ст.77ч.3 ЗК України стосовно 30-50-ти метрової зони уздовж ДКУ набуло чинності лише 01.01.2020р., а земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:1100, з якої була сформована шляхом поділу на 33 земельні ділянки, серед яких спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0369, і яка передана у власність йому, відповідачу, та його це право власності на неї було зареєстровано ще 24.09.2013р., але на той момент на цю ділянку не було зареєстровано будь-якого права власності чи права користування і земля не була оформлена згідно вимог чинного законодавства як така, що відноситься до земель оборони.

27.12.2023р. на відзиви відповідачів ОСОБА_4 та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області надійшла відповідь представника позивача за підписом керівника Болградської окружної прокуратури Одеської області Бахчиванжи Євгена Івановича, якими він просить задовольнити позов в повному обсязі, стверджуючи, що обидва відповідачі помиляються в оцінці об`єкту позову спірної земельної ділянки, щодо моменту її утворення дати її формування та державної реєстрації згідно ст.79-1ч.ч.9,10 ЗК України, оскільки, відповідно до ч.13 цієї ж статті в разі поділу, земельна ділянка як об`єкт цивільних прав припиняє своє існування, а її державна реєстрація скасовується державним кадастровим реєстратором; таким чином, спірна земельна ділянка площею 0,5944га з кадастровим номером :01:002:0369, як об`єкт цивільних прав, утворилася в момент її реєстрації 08.07.2020р. вже після набрання чинності 01.01.2020р. положень ч.3ст.77 ЗК України, а тому, при її реєстрації, підлягали врахуванню обмеження стосовно формування земельних ділянок в межах 30-50-ти метрової зони від ДКУ, визначені цією законодавчою нормою. Стосовно лінії державного кордону, представник позивача у відповідях на відзиви стверджує, що вона була встановлена відповідно до ст.4ч.1 ЗУ «Про державний кордон України» та Договору між Україною і Р.Молдова від 18.08.1999р. щодо встановлення ДКУ між двома зазначеними державами, положення якого набрали чинності 08.11.2001р., а також ЗУ №1372-ІV від 10.12.2003р., яким ратифіковано Положення про демаркацію державного кордону між Україною та Р.Молдова від 29.01.2003р., що набрав чинності 12.01.2004р., згідно яких координати прикордонних знаків визначені у глобальній геодезичній системі WGS-84 з точністю до 15см щодо пунктів державної (національної) геодезичної мережі. А, згідно ст.8 Положення, підсумковими документами демаркації державного кордону між Україною та Р.Молдова є: Протокол-опис проходження лінії державного кордону, Альбом демаркаційних карт масштабу 1:5000 з нанесеними лінією державного кордону України і прикордонними знаками, Каталог координат і висот прикордонних знаків, таблиця належності островів на річках, струмках та інших водоймах. Стосовно схеми розміщення відносно ДКУ з Р.Молдова спірної земельної ділянки, яка належить відповідачу ОСОБА_1 вона була виготовлена ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на запит Одеської обласної прокуратури №15/1/1-1357ВИХ23 від 06.082023, і згідно з нею частина цієї спірної земельної ділянки площею 0,159га (з 0,5944га) розташована в межах 50-ти метрової смуги від лінії ДКУ з зазначеними у позові поворотними шістьма точками координат. Відповідна схема розміщення спірної земельної ділянки площею 0,5944га з кадастровим номером :01:002:0369 складена вищевказаним ДП за результатами опрацювання архівних матеріалів інституту (проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування військовим частинам для розташування прикордонної смуги ДК між Україною та Р.Молдова на території Одеської області, альбому ортофотокарт масштабу 1:10000 ДК між Україною та Р.Молдова, та координат поворотних точок ділянок з кадастровими номерами), які зазначені в запиті обласної прокуратури що не спростовує доводи позову. Крім того, в цій відповіді представника позивача на відзиви зазначається, що думка ГУ Держгеокадастру в Одеській області щодо неможливості визнати належність спірної земельної ділянки до наперед визначеної певної категорії земель (земель оборони) лише за самим фактом перебування її в межах прикордонної смуги є хибною, адже ч.1-3ст.77 ЗК України надано визначення землям оборони, якими визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. (ч.2ст.77 ЗК України в редакції від 06.09.2012), навколо військових та інших оборонних об`єктів, в разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. В межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам ДПС України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій надаються в постійне користування земельні ділянки шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми, а вздовж лінії державного кордону України з РФ і Р.Білорусь завширшки до 2км (ч.3ст.77 доповнено абзацом другим згідно ЗУ №232-IX від 29.10.2019, зі змінами, згідно ЗУ №2952-IX від 24.02.2023). Аналогічна норма права міститься уч.3ст.22 ЗУ «Про державний кордон України та ч.2ст.115 і ч.1ст.3 ЗК України, а, на підставі ч.2ст.3 ЗУ «Про використання земель оборони», землі в межах прикордонної смуги та інші землі, необхідні для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів, надаються в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України. Крім того, представник позивача у поясненнях стверджує, що нерозроблення і незатвердження окремого проекту землеустрою щодо встановлення прикордонної смуги не свідчить про її відсутність, оскільки розміри (ширина) прикордонної смуги встановлені Законом.

Таким чином, стверджує представник позивача, враховуючи законодавчо встановлені розміри (ширину) прикордонної смуги та схеми розміщення меж земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0369 стосовно ДКУ з Р.Молдова вбачається, що частина цієї земельної ділянки площею 0,159га розташована в межах розташування земель прикордонної смуги, визначеної Законом як 50 метрів і які не можуть передаватися у приватну чи комунальну власність. При цьому, в обґрунтування своєї юридичної позиції, представник позивача посилається на судову практику, а саме, на рішення Верховного суду на Постанови: №297/1395/15-ц від 14.11.2018, №924/174/18 від 11.09.2019р., №910/18036/17 від 02.10.2018, №917/1307/18 від 23.10.2019 та №1291033/13-ц від 18.03.2020, першим з яких, відповідно, залишені без змін рішення суду попередніх інстанцій про скасування Наказів ГУ Держземагенства у Закарпатській області та повернення у державну власність земельної ділянки, наступною залишені без змін рішення суду попередніх інстанцій про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку технічної документації з землеустрою щодо інвентаризації земель оборони і перебували в державній власності; та ін., посилаючись на висновки ВС про те, що при наданні земельної ділянки за відсутністю проекту землеустрою зі встановлення прикордонної смуги необхідно виходити з її нормативних розмірів, оскільки відсутність такого проекту не свідчить про відсутність такої смуги, оскільки її розміри встановлені Законом і фактичним розташуванням прикордонних інженерних споруд.

15.02.2024р. ОСОБА_2 представник третьої особи в/ч1474 надав суду письмові пояснення, якими просить задовольнити вимоги позову та вважає думку позивачів у відзивах на позов необґрунтованими, посилаючись на наступне.

Щодо підтвердження встановлення прикордонних знаків. Під час існування СРСР державний кордон між сучасними Україною і Р.Молдова не був встановлений, і, відповідно, були відсутні прикордонні інженерні споруди, які призначені для його охорони. Після розпаду СРСР 18.08.1999р. був укладений Договір між Україною і Р.Молдова про державний кордон, який був ратифікований ЗУ №1633-III від 06.04.2000р., яким встановлений порядок встановлення державного кордону між цими країнами. Відповідно до ст.ст.1-3 ЗУ "Про державний кордон України" №1777-XII від 04.11.1991р. (далі Закон №1777), державним кордоном України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України суші, вод, надр, повітряного простору (ст.1). Державний кордон України визначається Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2). Державний кордон України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, встановлюється на суші по характерних точках і лініях рельєфу або ясно видимих орієнтирах (ст.3).

Відповідно до ст.5 вищезазначеного Договору між Україною і Р.Молдова про державний кордон, державний кордон на місцевості позначається ясно видимими прикордонними знаками. Відповідно до ст.2 Положення про демаркацію державного кордону між Україною і Р.Молдова від 29.01.2003р., що ратифіковано ЗУ №1372-IV від 10.12.2003р. (далі - Положення), Порядок позначення державного кордону на місцевості прикордонними знаками наведено в Додатку 1. …На кожен прикордонний знак складається Протокол прикордонного знаку. Відповідно до ст. 8 Положення: Підсумкові демаркаційні документи (до яких відносяться також Протоколи прикордонних знаків) підписуються членами Комісії. Демаркаційні документи підлягають затвердженню кожною Стороною відповідно до її внутрішньодержавних процедур і набувають чинності з дати одержання останнього повідомлення про виконання цих процедур. Станом на сьогоднішній день всі процедури відповідно до Положення не виконані, тобто, ще тривають демаркаційні роботи на державному кордоні між Україною і Р.Молдова на ділянках відповідальності військових частин №№ НОМЕР_1 , 2197, НОМЕР_3 , НОМЕР_4 та 2195. Проведення демаркації українсько-молдавського державного кордону визначене п.1 Додатку-1 до Державної цільової правоохоронної програми "Облаштування та реконструкція державного кордону" на період до 2015р., яка затверджена Постановою КМУ від 13.06.2007р. №831 (далі Постанова №831). По мірі проведення демаркаційних робіт на кордоні встановлені деякі прикордонні знаки та передані для утримання військовій частині № НОМЕР_1 (додаток). Ці знаки введені в експлуатацію 30 жовтня 2007р. Спірна земельна ділянка розташована між прикордонними знаками 0763 та 0764. Відповідно до ст.3 Положення, для позначення лінії державного кордону на місцевості відводиться смуга кріплення прикордонних знаків завширшки 10 м (по 5 м в кожний бік від лінії кордону). На лісових ділянках і в заростях чагарника проводиться очищення смуги кріплення кожною Стороною на території своєї

держави. На виконання ст.3 Положення, на земельних ділянках, де встановлені прикордонні знаки, третьою особою проводяться заходи щодо відведення смуги кріплення прикордонних знаків завширшки 5м від лінії кордону. Відведення земельних ділянок військовій частині НОМЕР_1 для розташування прикордонної смуги державного кордону між Україною та Р.Молдова на території Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області передбачене розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації №1020/А-2012 від 21.09.2012р. На виконання п.1 Додатку-1 Постанови №831, проекти землеустрою для відведення земельних ділянок військовій частині НОМЕР_1 були розроблені на підставі договорів, укладених між Головним управлінням земельних ресурсів в Одеській області та ДП "Одеський інститут землеустрою". Станом на сьогоднішній день, військова частина не отримала актів (акту) на право постійного користування, відповідно до згаданого розпорядження. Отже, спірна земельна ділянка розташована біля встановленого державного кордону, який на місцевості позначений прикордонними знаками 0763 та 0764, що введені в експлуатацію 30.10.2007р. У зв`язку з цим є безпідставними посилання відповідача на: ЗУ«Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011р. №3613-VI (який набрав чинності з 01.01.2013); та на те, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0369

сформована шляхом поділу раніше вже сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:1100 що була зареєстрована у державному земельному кадастрі 24.09.2013. При наданні у власність громадянину ОСОБА_1 земельної ділянки, яка розташована вздовж державного кордону між Україною і Р.Молдова, не були враховані п.11 Постанови КМУ №100 від 22.02.1994р. «Про стан виконання рішень Президента України і Уряду з питань додержання вимог прикордонного і митного законодавства», яким доручено Державному комітетові у справах охорони державного кордону України внести у тримісячний термін до відповідних місцевих Рад народних депутатів пропозиції про відведення у постійне користування Прикордонним військам вздовж державного кордону земельної смуги завширшки 30-50 метрів для облаштування державного кордону.

П.15 Плану подальшого облаштування державного кордону України з Р.Молдова, затвердженого Указом Президента України №288/2003 від 04.04.2003р., на Одеську облдержадміністрацію, органи місцевого самоврядування та Держкомзем України покладені обов`язки з забезпечення відведення земель для розміщення підрозділів Прикордонних військ України, інженерних споруд у прикордонній смузі вздовж українсько-молдовського державного кордону та оформлення державних актів на право користування землею.

Щодо прикордонної смуги. Відповідно до ст.115 ЗК України від 25.10.2001р., зони особливого режиму використання земель створюються навколо військових об`єктів Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України, для забезпечення функціонування цих об`єктів, збереження озброєння, військової техніки та іншого військового майна, охорони державного кордону України, а також захисту населення, господарських об`єктів і довкілля від впливу аварійних ситуацій, стихійних лих і пожеж, що можуть виникнути на цих об`єктах; уздовж державного кордону України встановлюється прикордонна смуга, в межах якої діє особливий режим використання земель; розмір та правовий режим прикордонної смуги встановлюються відповідно до Закону; згідно ч.1.ст.2 ЗУ №1345-IV від 27.11.2003р. "Про використання земель оборони" (далі - Закон № 1345) військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань, земельні ділянки

надаються у постійне користування відповідно до вимог ЗК України. Згідно ст.3 Закону №1345: Уздовж державного кордону України відповідно до закону встановлюється прикордонна смуга, в межах якої діє особливий режим використання земель. Землі в межах прикордонної смуги та інші землі, необхідні для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів, надаються в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України. Навколо військових частин та оборонних об`єктів можуть створюватися зони з особливим режимом використання земель з метою забезпечення функціонування цих військових частин та об`єктів, збереження озброєння, військової техніки, іншого військового майна, охорони державного кордону України, захисту населення, господарських об`єктів і довкілля від впливу аварійних ситуацій, стихійних лих і пожеж, що можуть виникнути на цих об`єктах. Розмір та правовий режим зон з особливим режимом використання земель

встановлюються відповідно до закону. Так, згідно ст.22 ЗУ "Про державний кордон України" від 04.11.1991р. №1777-XII (далі Закон №1777): з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку, Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть встановлюватися контрольовані прикордонні райони. Прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються КМУ, до прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення. Пунктом 1 постанови КМУ від 27.07.1998р. №1147 "Про прикордонний режим", вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм встановлена прикордонна смуга у межах прилеглих до кордону територій селищних і сільських рад, де запроваджується прикордонний режим. З урахуванням особливостей місцевості та інших умов ширина прикордонної смуги може бути змінена обласними державними адміністраціями за поданням Адміністрації Державної прикордонної служби, але вона не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що знаходиться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень. Цим же п.1 цієї ж Постанови КМУ (в редакції Постанови КМУ №890 від 04.08.2021) вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм встановлено прикордонну смугу завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, де встановлюється прикордонний режим, але не менше від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії ДК до лінії прикордонних інженерних споруд. Відповідно до п.154 Настанови по інженерному забезпеченню охорони державного кордону СРСР, затвердженої наказом КДБ СРСР від 26.06.1988р. № 424/ДСК, лінія основних інженерних споруд призначена для забезпечення підрозділів прикордонного загону і прикордонних нарядів інформацією стосовно подолання (спроби подолання) його порушниками державного кордону, а також для пересування прикордонних нарядів і їх маневру. Взаємне розташування і склад елементів лінії основних інженерних споруд залежить від віддаленості його від кордону і довжини ділянки прикордонної застави, наявності і ступеня інженерного обладнання рубежу прикриття, характеру місцевості, наявності і стану мережі доріг в прикордонній смузі (зоні), а також інших місцевих умов і

визначається рішенням начальника прикордонного загону. Землі в межах прикордонної смуги, необхідні для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, надаються в постійне користування військовим частинам ДПС України. Відповідно до ст.27 Закону №1777, охорона державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах покладається на ДПС України, а в повітряному та підводному просторі в межах територіального моря на ЗС України. ДПС України і ЗСУ під час виконання завдань з охорони державного кордону України керуються цим Законом, законами України "Про Державну прикордонну службу України", "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", іншими нормативно-правовими актами та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Станом на теперішній час відсутність лінії прикордонних інженерних споруд вздовж ДК між Україною і Р.Молдова створює ряд труднощів перед третьою особою щодо виконання функцій, покладених ЗУ "Про Державну прикордонну службу України" №661-IV від 03.04.2003р. (далі Закон №661) в частині протидії незаконній міграції на державному кордоні України, транскордонній злочинності, контрабандній діяльності, контролю за дотриманням прикордонного режиму, тощо. Земельна ділянка шириною 50 метрів в бік від смуги кріплення прикордонних знаків необхідна для виконання завдань з охорони державного кордону України з метою недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму, що є одним з питань національної безпеки України. Оформлення ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку вздовж державного кордону призвело до неможливості відведення земельної ділянки під лінії прикордонних інженерних споруд, що в свою чергу призводить до неналежної охорони державного кордону. Також, варто зазначити про те, що землі оборони, зокрема землі у межах прикордонної смуги, не можуть передаватися в приватну власність, про що свідчить постанова КЦС у складі ВС від 14.11.2018 у справі №297/1395/15-ц, де залишено без змін судові рішення про задоволення позовних вимог прокурора про скасування наказів ГУ Держземагенства у Закарпатській області та повернення у державну власність земельної ділянки з чужого незаконного володіння з огляду на те, що відповідно до вимог ст.77, ч.4 ст.84 ЗК України землі оборони належать виключно до державної власності та не можуть передаватись у приватну власність.

На виконання наказу ГУ Держгеокадастру в Одеській області № 15-8025/13-1 8-СГ від 21.12.2018, ФОП ОСОБА_5 було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області.

Вивченням матеріалів аудиту земель встановлено, що на території Болградського району Одеської області сформовано після 01.01.2020 земельні ділянки державної, комунальної та приватної власності, межі яких повністю або частково входять до 50 метрової зони державного кордону України з Республікою Молдова, у тому числі ділянка з кадастровим номером :01:002:0369, що знаходиться на території Виноградівської сільської ради Болградського району.

Відповідно до схеми розміщення земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0369 площею 0,5944га відносно державного кордону України та Республіки Молдова, виготовленої ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на запит Одеської обласної прокуратури від 06.08.2023 за №15/1/1-1357ВИХ23 вбачається, що частина вищевказаної земельної ділянки площею 0,159га яка знаходиться в межах 50-ти метрової смуги від лінії державного кордону та має поворотні точки накладення на 50 метрову смугу мають наступні координати: №1 - координати: Х-5 054 085,794, У-3 222 634,420; №2 - координати: Х-5 054 068,268, У- 3 222 637,689; №3 - координати: Х-5 054 025,142, У- 3 222 613,131; №4 - координати: X - 5 054 017,240, У - 3 222 607,362; №5 - координати: Х-5 054 076,466, У - 3 222 596,3 14; №6 - координати: Х-5 054 078,510, У - 3 222 597,478. За таких обставин, частина земельної ділянки приватної форми власності з кадастровим номером :01:002:0369 (цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, категорія землі сільськогосподарського призначення), площею 0,159га знаходиться у межах прикордонної смуги шириною 50 метрів вздовж від лінії державного кордону України з Республікою Молдова, а, відтак має належати до земель оборони. Однак, реєстрація права приватної власності за відповідачем ОСОБА_1 щодо цієї спірної земельної ділянки яка накладається на законодавчо встановленні розміри прикордонної смуги (землі оборони), свідчить про незаконність формування та відведення вказаної ділянки за рахунок земель оборони, що мають обмежену обороноздатність та можуть перебувати виключно в державній власності, що створює перешкоди її законному власнику Одеській обласній державній (військовій) адміністрації в здійсненні права володіння та розпорядження нею.

Сторони у судове засідання не прибули, надали суду заяви про розгляд справи за їхньою відсутністю, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, бажаючи розірвання шлюбу та залишити проживати їхню неповнолітню дочку з ним, а відповідачка не заперечує проти вимог позову і залишення проживати дитини батьком.

Згідно вимог ст.287 ЦПК України неявка у судове засідання належним чином повідомлених сторін учасників справи, не перешкоджає її розгляду а, відповідно до ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши надані суду матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до положень ст.ст.13,81,83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, яке подане відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, та зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст.2 ЦПК України.

Суб`єктами права власності в Україні на землю (земельну ділянку) є, зокрема, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади на землі державної власності та територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Ст.12 ЗК України передбачено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території селищ належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад міст; організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Частиною першою статті 122 та частиною першою статті 123 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених статтею 122 цього Кодексу.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. У двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (частини друга, третя, шоста статті 123 ЗК України).

Рішення цих органів ухвалюються на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (в разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою, а в інших випадках - на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого, зокрема, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки в користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу (абзаци 3-5 частини першої статті 123 ЗК України).

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно ст.77 ЗК України, землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів в разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. У межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій надаються в постійне користування земельні ділянки шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми, а вздовж лінії державного кордону України з Російською Федерацією і Республікою Білорусь - шириною до 2 кілометрів.

Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України. Особливості надання земельних ділянок військовим частинам під військові та інші оборонні об`єкти визначаються Кабінетом Міністрів України. Розміри земельних ділянок, необхідних для розміщення військових частин та проведення ними постійної діяльності, визначаються згідно із потребами на підставі затвердженої в установленому порядку проектно-технічної документації. Військові частини зобов`язані використовувати надані їм земельні ділянки відповідно до вимог земельного і природоохоронного законодавства та з дотриманням вимог щодо забезпечення безпеки населення у процесі проведення ними постійної діяльності. Власники або користувачі земельних ділянок, які межують із земельними ділянками, наданими військовим частинам, можуть вимагати встановлення земельних сервітутів відповідно до закону (ст. 2 Закону України "Про використання земель оборони".)

Уздовж державного кордону України відповідно до закону встановлюється прикордонна смуга, в межах якої діє особливий режим використання земель. Землі в межах прикордонної смуги та інші землі, необхідні для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів, надаються в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України. Навколо військових частин та оборонних об`єктів можуть створюватися зони з особливим режимом використання земель з метою забезпечення функціонування цих військових частин та об`єктів, збереження озброєння, військової техніки, іншого військового майна, охорони державного кордону України, захисту населення, господарських об`єктів і довкілля від впливу аварійних ситуацій, стихійних лих і пожеж, що можуть виникнути на цих об`єктах. Розмір та правовий режим зон з особливим режимом використання земель встановлюються відповідно до закону (ст. 3 Закону України "Про використання земель оборони").

Військові частини за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування. Землі оборони можуть використовуватися для будівництва об`єктів соціально-культурного призначення, житла для військовослужбовців та членів їхніх сімей, а також соціального та доступного житла без зміни їх цільового призначення. Землі оборони, призначені для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, можуть використовуватися для розміщення засобів зв`язку, навігації та спостереження (радіотехнічного забезпечення), що належать підрозділам об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України, з погодженням умов розміщення та експлуатації зазначених об`єктів з Міністерством оборони України (ст. 4 Закону України "Про використання земель оборони").

Розміщення, проектування, будівництво, реконструкція, введення в експлуатацію, експлуатація, консервація і ліквідація будівель, споруд та інших оборонних об`єктів, які можуть справляти прямий або опосередкований негативний вплив на земельні ресурси, здійснюються у порядку, визначеному законом. На землях оборони встановлюються природоохоронні та інші обмеження щодо використання земель відповідно до закону (ст. 5 Закону України "Про використання земель оборони")...

Особливості відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, здійснюється в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України та й відповідності до закону. Кошти, отримані від відчуження таких земельних ділянок, зараховуються до Державного бюджету України та використовуються виключно на потреби оборони відповідно до кошторису Міністерства оборони України у порядку, визначеному Бюджетним кодексом України. Відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та у відповідності до цього закону. Забороняється відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, іноземним державам, іноземним юридичним особам та іноземцям.

Міноборони, Адміністрація Держспецтрансслужби під час проведення реформування Збройних Сил і Держспецтрансслужби здійснюють заходи щодо визначення місця розташування і площі земельних ділянок, що можуть бути продані, та складають переліки земельних ділянок, які можуть бути відчужені разом з розташованими на них об`єктами нерухомого військового майна, за формою згідно з додатком 3 до Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2000 року № 1919, та переліки земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил і Держспецтрансслужби та підлягають реалізації, за формою згідно з додатком 1. ? Зазначені переліки земельних ділянок подаються в установленому порядку Кабінетові Міністрів України для затвердження.

?Строк дії рішення Кабінету Міністрів України щодо затвердження переліку рухомого військового майна, яке може бути відчужено, становить три роки.

?а переліків нерухомого військового майна, яке може бути відчужено, зокрема разом із земельними ділянками, на яких воно розташоване, - п`ять років від дати їх затвердження.

?Додаткові переліки військового майна, яке може бути відчужено, діють до закінчення строку дії відповідних переліків військового майна, яке може бути відчужено.

Міноборони складає не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії переліків військового майна, затверджених рішеннями Кабінету Міністрів України, нові переліки військового майна Збройних Сил, яке може бути відчужено, погоджує їх в установленому порядку, в тому числі з Мінекономрозвитку, і подає Кабінетові Міністрів України для затвердження.

За наведеними у позовній заяві доводами сільська рада, громадянин України ОСОБА_4 та ГУ Держгеокадастру незаконно розпорядилися землями державної власності, які належать до земель оборони, за відсутності доказів відмови попереднього користувача від земельних ділянок, а також за відсутності підстав для переходу права землекористування та з порушенням порядку встановлення і зміни цільового призначення земель.

Статтями 13, 41 Конституції України передбачено, що від імені Українського народу права власника, зокрема, на землю здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Згідно із частинами першою, другою статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади.

Особливості правового режиму земель оборони визначені статтею 77 ЗК України, за частинами першою та другою якої (станом на час прийняття спірного рішення Ради) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України; землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності.

Відповідне регулювання міститься також у статті 1 Закону України «Про використання земель оборони», за змістом якої землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України, визнаються землями оборони. Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог ЗКУкраїни (стаття 2 цього Закону).

Порядок використання земель оборони та особливості відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, встановлюються законом (частини четверта та п`ята статті 77 ЗК України).

До розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

За статтею 14 Закону України «Про Збройні Сили України» землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління. Вирішення питань щодо порядку надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, в тому числі і земельних ділянок, за статтею 9 вказаного вище Закону відноситься до повноважень КМУ.

Відповідно до пунктів 15, 16, 19, 44, 45, 46, 48, 50 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України від 22 грудня 1997 року № 483, за відсутністю потреби або по закінченню терміну користування землі, надані для потреб Збройних Сил України, підлягають передачі місцевим органам влади. Передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою МО України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України. Своєчасне виявлення земель, що не використовуються, та надання відомостей про них покладається на заступників Міністра оборони України - командувачів видів Збройних Сил України, командуючих військами військових округів, Північного оперативно-територіального командування, начальників управлінь центрального апарату МО України, а також командирів військових частин - землекористувачів. Перелік земель, які пропонуються до передачі місцевим органам влади, Головне управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України погоджує з заступниками Міністра оборони України - командувачами видів Збройних Сил України, начальниками управлінь центрального апарату МО України, командувачами військами військових округів, Північного оперативно-територіального командування, на території яких знаходиться земельна ділянка, і подає на затвердження Міністру оборони України. Оформлення передачі земель місцевим органам влади здійснюють землекористувачі спільно з квартирно-експлуатаційною частиною, відділенням морської інженерної служби Військово-Морських Сил України, на обліку яких знаходяться земельні ділянки, в порядку, встановленомуЗК України.

Повноваження органів виконавчої влади у галузі земельних відносин визначено нормами глави 3 ЗК України. Статус та повноваження КМУ як вищого органу в системі органів виконавчої влади (стаття 113 Конституції України) визначаються розділом VІ Конституції України, а також Законом України «ПроКабінет Міністрів України». Відповідно до частини другої статті 44 цього Закону КМУ, зокрема, здійснює свої повноваження шляхом прийняття рішень на його засіданнях більшістю голосів загального складу КМУ.

До повноважень КМУ в галузі земельних відносин стаття 13 ЗК України відносить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. КМУ може розпоряджатися землями лише у випадках та в порядку, прямо передбачених законом: 1) у разі вилучення та надання у власність чи користування земельних ділянок державної власності (частина сьома статті122 та статті 149,150 ЗК України); 2) у разі продажу земельних ділянок державної власності іноземним державам та юридичним особам (стаття 129 ЗК України).

Законами України «Про оборону України» (стаття 9) та «Про Збройні Сили України» (стаття 9) передбачено, що КМУ встановлює порядок надання Збройним Силам України, іншим військовим формуванням у користування державного майна, в тому числі земельних ділянок, інших природних, енергетичних ресурсів тощо. Перелік повноважень КМУ у галузі земельних відносин, закріплений статтею 13 ЗК України, не є вичерпним. До них належать повноваження із нормативно-правового регулювання земельних відносин у випадках, визначених законом; прийняття визначених законом індивідуально-правових актів у сфері земельних відносин; загальна виконавчо-розпорядча діяльність КМУ як вищого органу в системі органів виконавчої влади (в тому числі й розпорядження землями державної власності).

МО України забезпечує використання земельних ділянок державної власності, виділених для потреб Збройних Сил України. Закон України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» (стаття 2) передбачає, що МО України, будучи центральним органом управління Збройних Сил України, здійснює управління військовим майном. Цим законом також встановлено, що відчуження військового майна здійснюється МО України через уповноважені КМУ підприємства і організації.

Відповідно до цих приписів, наведених у Законі України «Про оборону України» та Законі України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», МО України є уповноваженим державою органом управління військовим майном.

Частиною першою статті 2 та статтею 4 Закону України «Про використання земель оборони» передбачено, що військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог ЗК України. Військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України.

Статтею 35 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. У разі виявлення при проведенні інвентаризації земель державної та комунальної власності земель, не віднесених до тієї чи іншої категорії, віднесення таких земель до відповідної категорії здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі відповідної документації із землеустрою, погодженої та затвердженої в установленому законом порядку.

Статтею 4 Закону України «Про використання земель оборони» визначено вичерпний перелік видів використання земель оборони в господарських цілях. При цьому, відчуження земельних ділянок віднесених до земель оборони може відбуватися виключно у порядку передбаченому вказаним Законом. Тобто, відповідач наділений правом проводити інвентаризацію земель оборони лише у випадку передачі вказаних земель відповідачу відповідно до порядку встановленому чинним законодавством.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (частина друга статті 20 ЗК України).

ЗУ Про державний кордон України № 1777-XII від 1991р. визначено, що Державний кордон України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору.

Стаття 2. Визначення державного кордону України і забезпечення його захисту та охорони

Державний кордон України визначається Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Державний кордон України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, встановлюється:

1) на суші - по характерних точках і лініях рельєфу або ясно видимих орієнтирах;

Державний кордон України на місцевості позначається ясно видимими прикордонними знаками, форми, розмір і порядок встановлення яких визначаються законодавством України і міжнародними договорами України.

Затвердження документів демаркації державного кордону України здійснюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ст.22 цього Закону визначено, що З метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони.

Прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.

У межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій надаються в постійне користування земельні ділянки шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми, а вздовж лінії державного кордону України з Російською Федерацією і Республікою Білорусь - шириною до 2 кілометрів. У цих межах Кабінетом Міністрів України встановлюється спеціальний прикордонний режим щодо заборони вільного в`їзду, перебування, проживання, пересування осіб і провадження робіт, не пов`язаних з обороною чи охороною державного кордону України. Статтю 22 доповнено новою частиною згідно із Законом № 232-IX від 29.10.2019; із змінами, внесеними згідно із Законом № 2952-IX від 24.02.2023\

Натомість позивач, за відсутності дотримання встановленого законодавством порядку визначив характер земельних ділянок як землі оборони. При цьому внесені відповідачем в оспорювані рішення подальші зміни не прийняті судами попередніх інстанцій до уваги з огляду на ту обставину, що при вирішенні спору про визнання незаконними та скасування рішень відповідача господарський суд повинен виходити з оцінки дій органу місцевого самоврядування, вчинених останнім на момент прийняття оскаржуваних рішень. Тому проведення інвентаризації землі при наявній у відповідача інформації про належність її до земель оборони свідчить про протиправність оскаржуваних рішень. Позивач не може бути позбавлений законного права користування земельною ділянкою на тій підставі, що земельна ділянка не використовується або використовується нераціонально з огляду на її правовий статус.

Таким чином, за результатами розгляду даної справи, суд дійшов висновку, що предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку в їх сукупності. Суд також бере до уваги невизнання позовних вимог відповідачами. Отже, за встановлених у судовому засіданні обставин, суд дійшов висновку, що вимога позову про визнання дій ОСОБА_4 стосовно набуття ним прав власності на спірну земельну ділянку, наслідком чого є позбавлення його цього права власності не підлягає задоволенню. Оскільки Позивачем не доведено, що саме відповідач ОСОБА_4 будь-яким незаконним способом та власними діями отримав право власності на спірну земельну ділянку (він лише звернувся з відповідною заявою та оплатив послуги держаних органів щодо оформлення документації), а тому його право власності на неї є непорушним відповідно до Конституції України.

Натомість, позивач не позбавлений права ініціювати питання про викуп цієї земельної ділянки відповідно до ст.151 ЗК України, або про надання ОСОБА_4 іншої замість цієї, спірної, - з метою уникнення порушення прав громадянина України, який чесно працює все своє життя на землі.

Крім того, звертаючись до суду, Позивач не звернув увагу на те, що ст.22 ЗУ «Про державний кордон України», у межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій визначає у постійне користування земельні ділянки шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону на суш, та посилається лише на те, що спірна земельна ділянка входить до 50-метрової зони, ніяк не пояснюючи, чому саме в цьому місці він вважає, що необхідно землями оборони вважати 50-ти-метрову зону, а не 30-ти метрову, і в яких випадках встановлюється ця зона завширшки у 50, а яка у 30 метрів, і чи має це значення для вирішенняя цієї справи, а також які саме перешкоди створюються державі фактом користування та володіння спірної земельної ділянки відповідачем ОСОБА_4 , і які саме перешкоди відповідачі мають усунути.

Позивачем також не зазначено, яким конкретно документом підтверджується факт належності землям оборони саме тієї частини земельної ділянки відповідача ОСОБА_4 , що складає 0,59га, і чому прокурор виходить саме з розміру 50км., а не 30, з огляду на те, що ця спірна земельна ділянка розташована не на самому кордоні, перебуває в зоні розташування населеного пункту, який, як зазначено вище, згідно ст.22 ЗУ «Про ДКУ» не включається до прикордонної смуги.

Стосовно схеми розміщення відносно ДКУ з Р.Молдова спірної земельної ділянки, яка належить відповідачу ОСОБА_1 , і на яку посилається представник прокуратури у позові та відповіді на відзиви, вона була виготовлена ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на запит Одеської обласної прокуратури №15/1/1-1357ВИХ23 від 06.082023, і згідно з нею частина цієї спірної земельної ділянки площею 0,159га (з 0,5944га) розташована в межах 50-ти метрової смуги (знову 50км, без пояснень того, чому не 30) від лінії ДКУ з зазначеними у позові поворотними шістьма точками координат. Відповідна схема розміщення спірної земельної ділянки площею 0,5944га з кадастровим номером :01:002:0369 складена вищевказаним ДП за результатами опрацювання архівних матеріалів інституту (проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування військовим частинам для розташування прикордонної смуги ДК між Україною та Р.Молдова на території Одеської області, альбому ортофотокарт масштабу 1:10000 ДК між Україною та Р.Молдова, та координат поворотних точок ділянок з кадастровими номерами)

Однак суду не надано доказів існування цих проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок станом на час, коли відповідачу у власність була передана його земельна ділянка.

Заперечення прокурора про те, що не спростовує доводи позову думка ГУ Держгеокадастру в Одеській області щодо неможливості визнати належність спірної земельної ділянки до наперед визначеної певної категорії земель (земель оборони) лише за самим фактом перебування її в межах прикордонної смуги не узгоджується з неконкретним законодавством та своєчасним оформленням документів на земельні ділянки, оскільки, як відомо, ЗУ Про Державний земельний кадастр з`явився лише у 2011 році і всі земельні ділянки з того часу лише почали приводитися у відповідність з сучасністю, оскільки Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру. Держгеокадастр утворений 10 вересня 2014 р. Постановою Кабінету Міністрів № 442 шляхом перетворення Державного агентства земельних ресурсів України, що існувало з 2011 року[9]. У своїй діяльності він керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Виходячи з обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_4 - взагалі не є належним відповідачем. Стосовно ж земельної ділянки, яка йому належить і частина якої. на думку позивпача, відноситься до земель оборони, - суд дійшов висновку, що ці твердження не підтверджені достатніми та належними доказами, згідно яких можна зробити переконливий висновок про наявність в позивача підстав це стверджувати.

Натомість позивач, вважаючи, що частина земелної ділянки, яка належить ОСОБА_4 має перейти під юрисдикцію держави як землі оборони, має можливість скористатися правом ініціювати митання щодо її викупу, що регламентовано ст.151 Земельного кодексу України, якою передбачено порядок викупу майна для суспільних потреб, а саме: юридичні особи, зацікавлені у викупі земельних ділянок, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, для суспільних потреб та з мотивів суспільної необхідності, зобов`язані до початку проведення проектних робіт погодити з власниками землі, крім викупу земельних ділянок з підстав, що допускають можливість їх примусового відчуження з мотивів суспільної необхідності, і органами державної влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, місце розташування об`єкта, розмір земельної ділянки та умови її викупу з урахуванням комплексного розвитку території, який би забезпечував нормальне функціонування на цій ділянці і прилеглих територіях усіх об`єктів та умови проживання населення і охорону довкілля.

Керуючись ст.ст.2,7,104,105,109-115,141,160,161,171 СК України, ст.11 ЗУ "Про охорону дитинства", ст.ст.1-13,76-83,95,200,229,247,259,263-265,268,272,273,354,355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити в повному обсязі у задоволенні вимог позову Болградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування наказу, усунення перешкод у здійсненні прав користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України та Болградська міська рада Одеської області.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання його копії, після чого набирає законної сили. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: bg.od.court.gov.ua. Повний текст судового рішення виготовлено 03.05.2024 року.

Суддя А.В. Кравцова