ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7495/24 Справа № 208/3364/24 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Барильської А.П., Демченко Е.Л.,

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року по справі за скаргою ОСОБА_1 , стягувач: Державна казначейська служба України, державний виконавець: Другий правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечіловському та Новокайдацькому районах міста Дніпра на бездіяльність органу примусового виконання, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, за якою просив суд:

1) визнати неправомірною бездіяльність Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечіловському та Новокайдацькому районах міста Дніпра;

2) зобов`язати Другий правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечіловському та Новокайдацькому районах міста Дніпра вилучити запис про обтяження №57112530 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3 , відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 57112530;

3) зобов`язати Другий правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечіловському та Новокайдацькому районах міста Дніпра вчинити дії із закінчення виконавчого провадження №57112530, відомості про боржника - ОСОБА_3 виключити з Єдиного реєстру боржників та скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення.

Скарга мотивована тим, що у Другому правобережному відділі державної виконавчої служби у Чечіловському та Новокайдацькому районах міста Дніпра перебувало виконавче провадження ВП №57112530 з примусового виконання вимог вироку Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області №208/6350/17, 1-кп/208/242/18 від 16.02.2017 року, в якому визнано винним ОСОБА_4 , та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки два місяці з конфіскацією особисто належного йому майна.

Представником боржника було направлено адвокатський запит про надання інформації стосовно виконавчого провадження № 571212530, в рамках якого державним виконавцем накладено арешти на все нерухоме майно боржника, що належить ОСОБА_3 та проханням зняти арешт з всього нерухомого майна, що належить ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Другим правобережним відділом державної виконавчої служби у Чечіловському та Новокайдацькому районах міста Дніпра надано відповідь на адвокатський запит, в якому зазначено, що виконавче провадження № 571212530, в рамках якого державним виконавцем накладено арешти на все нерухоме майно боржника, що належить ОСОБА_3 , було завершено та передано до архіву. Надати більш детальної інформації Відділ не має можливості у зв`язку із сплавом терміну зберігання архіву (3 роки), та знищенням виконавчого провадження. Тому, Відділ не має правових підстав для зняття арешту в рамках зазначеного виконавчого провадження.

В зв`язку з тим, що на майно ОСОБА_3 накладено арешт, який не був скасований після завершення виконавчих проваджень, скаржник вважає, що порушено його право на вільне володіння майном. Отже, під час здійснення даного виконавчого провадження на майно ОСОБА_3 як боржника було накладено арешти, які не були скасовані після завершень виконавчих проваджень, що порушує приписи ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» №606- XIV від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент накладення арешту на майно).

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року у відкритті провадження відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки дана скарга про оскарження бездіяльності державного виконавця щодо виконання вироку суду, має здійснюватися в порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження по справі, оскільки вирок ухвалено саме Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, яким винесено покарання ОСОБА_3 про позбавлення волі з конфіскацією майна, в рамках якого було накладено арешт на все його майно постановою державного виконавця про арешт майна, та не може розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки дана скарга про оскарження бездіяльності державного виконавця щодо виконання вироку суду, має здійснюватися в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно зі ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 3 цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 74 цього Закону визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (стаття 448 ЦПК України).

Положеннями ст.539 КПК України визначено порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку. Проте даною нормою не встановлено порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні вироку суду. Відсутнє і посилання на можливість такого оскарження за правилами ЦПК України.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №823/564/17 (провадження №11-673апп19) зазначено, що КПК передбачає можливість виконання судових рішень органами ДВС, однак не встановлює порядок оскарження дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця при виконанні рішень, прийнятих у кримінальному провадженні.

Натомість статтею 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, з урахуванням того, що КПК не передбачений порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності ДВС при примусовому виконанні судових рішень, прийнятих у кримінальному провадженні, учасники виконавчого провадження можуть оскаржити такі рішення, дії чи бездіяльність у порядку адміністративного судочинства.

Подібних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла й у постановах від 12 грудня 2018 року у справі №757/61236/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №586/77/17, від 19 червня 2019 року у справі №383/493/18.

Отже арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби при виконанні вироку суду слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1, ч.5 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження по справі, оскільки вирок ухвалено саме Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, яким винесено покарання ОСОБА_3 про позбавлення волі з конфіскацією майна, в рамках якого було накладено арешт на все його майно постановою державного виконавця про арешт майна, та не може розглядатись в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки підставою для звернення до суду за захистом прав ОСОБА_1 стали бездіяльність державного виконавця вчинені під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до норм Кримінального процесуального кодексу України, а тому дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

ВДВС є уповноваженим органом приймати для примусового виконання виконавчі документи чи не приймати їх з підстав, визначених чинним законодавством України. Здійснюючі делеговані йому функції в цій частині, діє як суб`єкт владних повноважень, рішення, дії або бездіяльність якого, його посадових осіб, сторони виконавчого провадження мають право оскаржити у порядку, встановленому законом.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої, що вказаний спір належить до компетенції адміністративного судочинства, а отже правильно відмовив у відкритті провадження у справі у порядку цивільного судочинства, оскільки законом (КПК України) не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді А.П. Барильська

Е.Л. Демченко