Єдиний унікальний номер 234/1827/22
провадження № 2/175/1317/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Васюченко О.Г.

за участю секретаря: Кульпіна Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін в приміщенні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс», третя особа: заступник начальника відділу Краматорського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Василенка Вадима Олександровича, про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (далі ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»), в якому просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах посилається на те, що постановою заступник начальника відділу Краматорського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Василенка В.О. на підставі виконавчого напису № 138448, вчиненого 11 червня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М., про стягнення з нього заборгованості в сумі 7134,01 грн., а також витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 50 гривень за кредитним договором № R161.0028537 укладеного 01 липня 2013 року між позивачем та ПАТ Банк «ТРАСТ», однак позивач цього договору не укладав та кошти не отримував. Позивач вважає, що виконавчий напис, вчинений з порушенням законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню з огляду на те, що стягувачем для вчинення напису не було надано затвердженого законодавством переліку документів, які підтверджували б безспірність заборгованості за кредитним договором, доказів належного направлення та отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень, а приватний нотаріус в свою чергу не перевірив надані йому для вчинення напису документи, отже вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора. Позивач просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 138448, вчиненого 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М., щодо стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» кредитної заборгованості.

11 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. вчинено виконавчий напис № 138448 про стягнення з заборгованості в сумі 7134,01 грн., а також витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 50 гривень.

20 січня 2022 року заступником начальника відділу Краматорського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Василенка В.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68226367 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису.

Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України), а дії відповідача та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є. М. є незаконними, оскільки останній не переконався належним чином у безспірності заборгованості та вчинив виконавчий напис після спливу позовної давності і на документі, що не передбачений Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). Позивач зазначає, що кредитний договір від 08 серпня 2012 року № 401240786 не був посвідчений нотаріально, тому нотаріус не мав правових підстав вчиняти на ньому виконавчий напис, чим порушив процедуру вчинення цього напису.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2024 року прийнято справу до свого провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, у встановлений судом строк до суду відзив на позовну заяву не надав.

Третя особа у судове засідання не з`явилися, про день та час судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, також останні не скористалися правом на надання суду пояснень щодо предмету позову та доказів на їх обґрунтування.

Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України).

Порядок вчинення нотаріусами виконавчих написів визначений у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Суд установив, що згідно виконавчого напису № 138448 від 11 червня 2021 року між ОСОБА_1 та ПАТ Банк «ТРАСТ» 01 липня 2013 року укладено кредитний договір № R161.0028537.

Разом з тим, 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 138448, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» невиплачених у строк грошових коштів за вказаним кредитним договором за період з 25 травня 2021 року по 03 червня 2021 року у сумі 7184,10 грн, що складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3844,54 грн, заборгованості за відсотками та комісією у сумі 289,56 грн, заборгованості за штрафними санкціями у розмірі 3000 грн, плати за вчинення виконавчого напису у розмірі 50,00 грн.

З виконавчого напису вбачається, що право вимоги за кредитним договором від 01 липня 2013 року року № R161.0028537 до ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» перейшло від ТОВ «Фінпром Маркет» на підставі договору факторингу від 25 травня 2021 року № 250521-ФК, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу від 18 жовтня 2020 року № 18102020/ФК, якому в свою чергу ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу від 15 жовтня 2020 року № 1/ТР, якому в свою чергу ПАТ Банк «ТРАСТ» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу від 18 травня 2018 року № 1, якому ПАТ «Альфа-Банк» на підставі договору факторингу відступлено право вимоги за кредитним договором № R161.0028537 від 01 липня 2013 року укладеного між ПАТ Банк «ТРАСТ» та ОСОБА_1

20 січня 2022 року заступником начальника відділу Краматорського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Василенка В.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68226367 на підставі виконавчого напису № 92351, виданого 11 червня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості в сумі 7184,10 грн.

Постановами заступника начальника відділу Краматорського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Василенка В.О. від 20 січня 2022 та 31 січня 2022 року № 68226367 накладено арешт на все майно, що належить боржнику та на грошові кошти ОСОБА_1 , що містяться на рахунках, а також на грошові кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти до наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на викладене, та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19).

Позивач, звертаючись до суду з указаним позовом, посилався на те, що виконавчий напис вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а дії відповідача та приватного нотаріуса є незаконними, оскільки останній не переконався належним чином у безспірності заборгованості та вчинив виконавчий напис після спливу строку позовної давності і на документі, що не передбачений Переліком документів, виходячи з того, що кредитний договір від 08 серпня 2012 року № 401240786 не був посвідчений нотаріально.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі виконавчого напису від 11 червня 2021 року № 138448 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 01 липня 2013 року № R161.0028537, яка утворилася за період з 25 травня 2021 року по 03 червня 2021 року у сумі 7184,10 грн.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі № 750/1627/18.

Судом установлено, що позивач не погоджується з наявністю у нього заборгованості за кредитним договором № R161.0028537 від 01 липня 2013 року, а відповідач не надав доказів того, що звертаючись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, подав документи, які підтверджують безспірність заборгованості боржника.

Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести це має стягувач при зверненні до нотаріуса. У вчиненому спірному виконавчому написі не вказано, на підставі яких документів його було вчинено.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що укладений між банком та позивачем кредитний договір був посвідчений нотаріально, тому він не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц.

Крім того, матеріали справи, що розглядається, не містять доказів повідомлення позивача про відступлення прав вимоги, а також надсилання повідомлення від стягувача про виконання умов кредитного договору від 01 липня 2013 року № R161.0028537 на адресу боржника та докази його отримання ним.

Не будучи повідомленим про намір вчинення виконавчого напису, позивач позбавлений можливості заперечувати проти вимог відповідача та надати докази неправомірності та безпідставності такої вимоги про стягнення коштів. Це є порушенням підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Отже, нотаріус не перевірив додержання строків на звернення стягувача з заявою про вчинення виконавчого напису та не встановив, чи підтверджують надані стягувачем документи безспірність боргу.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач наведені позивачем обставини не спростував, доказів наявності законних підстав, передбачених для видачі виконавчого напису, не надав.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у загальному розмірі 1 488,60 грн, підлягають стягненню на його користь з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 34, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, статтями 15, 16, 18, 257 ЦК України, статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича 11 червня 2021 року, зареєстрований за № 138448 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» - таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 1 488,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Г. Васюченко