Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4759/24 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М.
Категорія 101 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №295/4759/24 за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб Житомирської міської ради, приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Білецької Наталії Степанівни, про встановлення факту проживання однією сім`єю

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03 червня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Лєдньова Д.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названою заявою та просив встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період понад п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування заяви вказав, що у період з 28.12.2011 по 21.12.2018 він був зареєстрований та фактично проживав з ОСОБА_2 за однією за адресою по АДРЕСА_1 , а в період з 28.09.2019 по 24.03.2023 проживав з ОСОБА_2 за адресою по АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер та після його смерті відкрилася спадщина на усе його майно. Оскільки він ( ОСОБА_1 ) проживав із спадкодавцем, тому звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Білецької Н.С. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з неможливістю встановлення родинних відносин між ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_2 .

Вказав, що проживаючи із ОСОБА_2 , вони мали спільний бюджет, вели спільний побут, мали взаємні права та обов`язки. Оскільки ОСОБА_2 за станом здоров`я ніде не працював, тому він забезпечував його продуктами харчування і предметами першої необхідності, оплачував комунальні послуги. Після смерті ОСОБА_2 він займався його похованням. Посилався на те, що вказані обставини можуть підтвердити свідки. Виходячи із наведеного, вказав, що встановлення факту необхідне йому для оформлення спадщини, а тому просив задовольнити вимоги заяви.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03 червня 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви. Вказує, що в судовому засіданні були досліджені докази реальності сімейних відносин, а саме: квитанції за оплату комунальних послуг, довідки ОСББ, документи на поховання ОСОБА_2 , показання свідків. Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була усна домовленість про порядок формування спільного бюджету та витрати з нього на спільне харчування, оплату комунальних послуг та на ведення спільного господарства. Крім оплати комунальних послуг, інших доказів про спільне використання бюджету у заявника не збереглися. При переїзді в квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно робили ремонт в квартирі, а також спільно придбавали меблі для інтер`єру та інші предмети домашнього вжитку. Судом першої інстанції не дана належна оцінка таким доказам як оплата за комунальні послуги, а також одноособова участь ОСОБА_1 в похованні ОСОБА_2 . Показання свідків в оскаржуваному рішенні на переконання суду першої інстанції зводяться до підтвердження обставин фактичної матеріальної підтримки ОСОБА_2 , проте таке твердження не відповідає дійсності, тому що свідки засвідчили, що ОСОБА_1 спільно проживав з ОСОБА_2 . Всі надані докази в цілому свідчать, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складали сім`ю в розумінні ст.З СК України. Догляд один за одним в сім`ї є складовою частиною сімейних відносин і не повинно оцінюватись окремо від інших доказів по справі.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник адвокат Чішман С.А. доводи апеляційної скарги підтримали, простили її задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.

Інші учасники справи до апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність (ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 на праві власності належало 52/100 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 11, 29-30).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.84).

01.03.2024 ОСОБА_1 подав заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Білецькій Н.С., якою була заведена спадкова справа №24/2024 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с. 10).

Постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Білецької Н.С. від 01.03.2024 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 52/100 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_3 у зв`язку із тим, що спадкоємець протягом шестимісячного строку не подав заяву пор прийняття спадщини та з огляду на те, що неможливо встановити родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємцем (а.с. 11).

Звертаючись із заявою про встановлення факту, ОСОБА_1 вказав, що у період із 28.12.2011 по 24.03.2023 проживав однією сім`єю із ОСОБА_2 .

Із копії паспорта вбачається, що ОСОБА_1 був зареєстрований у період з 16.05.2012 по 21.12.2018 за адресою АДРЕСА_1 , а з 24.01.2019 - АДРЕСА_4 (а.с. 88).

Договором купівлі-продажу 52/100 ід. частин квартири АДРЕСА_3 , укладеним між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_2 . 10.10.2019, ОСОБА_2 на момент вчинення цього правочину був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , в подальшому у придбаній квартирі АДРЕСА_3 (а.с. 89).

На час смерті ОСОБА_2 зареєстрованими за адресою його приживання були: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Відповідно до відомостей, що містяться в довідці ОСББ «Генерада Потапова 9» №02/24 від 29.02.2024, ОСОБА_1 забезпечував постійним доглядом ОСОБА_2 з 28.12.2011 по 21.12.2018, який проживав з ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . З 28.09.2019 по 24.03.2023 (до дня смерті) ОСОБА_2 проживав за адресою АДРЕСА_2 .

У вказаній довідці зазначено, що оскільки ОСОБА_2 не здатен був до самообслуговування через свій стан здоров`я, то все забезпечення надавав ОСОБА_1 (а.с. 18).

Вирішуючи заяву, суд першої інстанції вказав, що оскільки судом не отримано доказів на підтвердження обставин проживання заявника однією сім`єю зі спадкодавцем - ОСОБА_2 , протягом не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, у задоволені заяви слід відмовити.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

ОСОБА_1 звернувся до суду із цією заявою, вказуючи, що встановлення факту його проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 необхідне йому для отримання спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_2 .

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною першою статті 315 ЦПК України визначено справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які розглядає суд.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо наявності інтересу Житомирської міської ради щодо спадкового майна померлого ОСОБА_2 . Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо наявності інших спадкоємців щодо майна померлого ОСОБА_2 . Отже, заявник обгрунтовано звернувся із заявою про встановлення факту в окремому провадженні.

Звертаючись із заявою ОСОБА_1 просив встановити факт його проживання однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_2 не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме до дня смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказував, що вони проживали однією сім`єю, мали спільний побут, права та обов`язки.

Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18).

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Подібні за змістом висновки висловив Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої, вирішуючи заяву з урахуванням наведених норм процесуального права щодо доказування, обгрунтовано виходив із недоведеності заявником факту проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 до 10.10.2019 був зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1 , а в подальшому і до дня смерті у придбаній квартирі АДРЕСА_3 (а.с. 29).

ОСОБА_1 був зареєстрований у період з 16.05.2012 по 21.12.2018 за адресою - АДРЕСА_1 , а з 24.01.2019 - АДРЕСА_4 (а.с. 88).

Розглядаючи заяву, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

А тому реєстрація заявника за місцем проживання спадкодавця у період з 16.05.2012 по 21.12.2018 не свідчить беззаперечно про те, що він постійно фактично проживав за зазначеною адресою, мав із ОСОБА_2 спільний бюджет, вів господарство.

Відповідно до відомостей, що містяться в довідці ОСББ «Генерада Потапова 9» №02/24 від 29.02.2024, ОСОБА_1 забезпечував постійним доглядом ОСОБА_2 з 28.12.2011 по 21.12.2018, який проживав з ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . Зазначене виключає наявність факту спільного проживання та ведення домашнього господарства.

Подані заявником квитанції про оплату комунальних послуг ОСОБА_1 , докази витрат на поховання ОСОБА_2 не свідчать про факт проживання їх однією сім`єю не менш як п`ять років до смерті ОСОБА_2 . Так, оплату за надані комунальні послуги, членські внески та утримання квартири ОСОБА_1 міг здійснювати за дорученням та за кошти ОСОБА_2 .

В матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження обставин ведення спільного бюджету, побуту та проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 з жовтня 2019 року (час придбання квартири ОСОБА_2 ), що, зокрема, підтверджується і зазначеною вище довідки ОСББ «Генерала Потапова 9» №02/24 від 29.02.2024, в якій вказано, що лише ОСОБА_2 проживав за вказаною адресою з 28.09.2019 і до дня смерті, а ОСОБА_1 здійснював догляд за ним, оскільки ОСОБА_2 без сторонньої допомоги з квартири не виходив.

Судом першої інстанції за клопотанням заявника були допитані свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Заслухавши їх думку, місцевий суд обгрунтовано вказав, що їх показання зводяться до підтвердження обставин фактичної матеріальної підтримки ОСОБА_2 з боку заявника та обгрунтовано не взяв їх до уваги.

Разом із тим, колегія суддів наголошує, що показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Аналогічні підстави стосуються і для встановлення факту проживання однією сім`єю інших осіб. Зазначена позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18).

Отже, посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_9 на те, що факт спільного проживання його і спадкодавця підтверджено свідками не може бути враховано як з підстав єдиного доказу для встановлення такого факту так і з підстав того, що свідки однозначно не підтвердили цю обставину.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не надав достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження спільного проживання з ОСОБА_2 , ведення спільного бюджету, господарства та побуту, а також спільної праці не менш як 5 років до відкриття спадщини, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 спростовуються наведеним вище.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено із додержанням норм як матеріального, так і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Згідно положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін, питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02.08.2024.

Головуючий Судді