Справа № 466/7136/22
Провадження № 2/466/239/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2024року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Свірідової В.В.

при секретарі Мошовській М.-О.П.

з участю представника позивача адвоката Суптеля В.О.

представника відповідача адвоката Худоби Г.М.

представника третьої особи ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи Львівської міської ради про усунення перешкод в користуванні спільною земельною ділянкою, -

встановив:

16.09.2022 ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пред`явив в суд позовну заяву до ОСОБА_3 , яка проживає за адресою АДРЕСА_2 , з участю третьої особи Львівської міської ради, яка знаходиться за адресою: м. Львів, пл. Ринок, 1, про усунення перешкод в користуванні спільною земельною ділянкою, в якому просить постановити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні спільною земельною ділянкою шляхом зобов`язати відповідача ОСОБА_3 прибрати з території ділянки будівельне сміття колишнього дерев`яного сараю під літ "В" за адресою АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача у користь позивача судові витрати та витрати на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що сторони по справі є співвласниками будинку АДРЕСА_1 . Земельна ділянка, яка обслуговує вказаний житловий будинок є власністю територіальної громади Львівської міської ради, відповідно сторони являються землекористувачами.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19.06.2012 проведено поділ будинковолодіння АДРЕСА_1 між батьком позивача - ОСОБА_4 та відповідачем. В цьому рішенні суд відмовив відповідачу ОСОБА_3 у розподілі земельної присадибної ділянки між співвласниками за відсутності правовстановлюючих рішень органів місцевої влади. Справа суду №№2-93/11 ,1328/311/12.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, спадкоємцем житлового будинку є його син -позивач ОСОБА_2 .

При житловому будинку була господарська споруда, яка за технічним паспортом значиться як дерев`яний сарай під літ. "В" . Фактично в реальності такого об`єкту як сарай «В» вже давно не існує , оскільки ця споруда була побудована більше ста років по тому, з дерев`яного матеріалу без фундамента та допоміжних укріплювачів. З роками сарай повністю прогнив, обвалився і на його місці утворилася купа будівельного сміття.

Житловий будинок сторін знаходиться на шосейній трасі дорога якої веде з смт. Брюховичі до м. Львова. Відповідно є систематичні нарікання, накази з боку комунальних служб та погрози накладення штрафів, якщо позивач не прибере будівельне сміття від розваленого сараю . Сусіди скаржаться на розсадник щурів, які розплодилися та влаштували нори під купою будівельного сміття колишнього сараю.

Відповідачка проживає окремо і їй байдуже на антисанітарійні умови.

Він, позивач, з свого боку частково вивіз будівельне сміття колишнього сараю, натомість відповідач цього зробити не бажає, чим створює нестерпні умови для життя позивачу і сусідам.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 04.10.2022 відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання в загальному порядку.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 13.04.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Суптель В.О. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Худоба Г.М. не визнала позовні вимоги та просила відмовити у їх задоволенні.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_1 при вирішенні справи поклалась на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні відносини між сторонами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Судом встановлено та підтверджено доказами наступне.

Відповідач ОСОБА_3 , 1941 року народження, є співвласником будинку по АДРЕСА_1 . Інший співвласник будинку ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач у справі ОСОБА_2 ,є сином ОСОБА_4 , однак після смерті свого батька, а саме з 27.07.2017, останній не оформив своїх спадкових прав, та жодних правоустановчих документів на права власності на спадкове майно не отримав. Дана обставини підтверджується довідкою від 24.04.2024 з Третьої львівської державної нотаріальної контори, яка долучена представником позивача в судовому засіданні.

З виписки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.07.2024 року, вбачається " право власності на 1/2 частку в будинку АДРЕСА_1 " значиться за ОСОБА_9 та "1/2 частки в будинку АДРЕСА_1 " за ОСОБА_3 .

Відтак ОСОБА_2 є неналежним позивачем у справі, і жодним чином не порушуються його права, виходячи із зазначених вище позовних вимог.

Згідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

У відповідності до статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частина перша та друга статті 319 ЦК України).

У силу частини першої статті 321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення .будинку або його частини, вимагати будь-яких усунень порушень його права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі зазначеної норми права, є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 309/2477/16-ц.

Щодо позовних вимог про усуненні перешкод в користуванні спільною земельною ділянкою, на які посилається представник позивача, а саме, що відповідач ОСОБА_3 , 1947 року народження, чинить йому перешкоди у користуванні спільним сараєм, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки сарай від старості завалився, а прибрати сміття від сараю, за віком відповідач позбавлена такої можливості, т.к. позивач не допускаю на зазначену вище земельну ділянку сторонніх осіб.

Про дані обставини в судовому засіданні наголошувала відповідач ОСОБА_3 , свідок ОСОБА_8 ,свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, виходячи з принципів правової визначеності та рівності прав усіх учасників цивільно-правових відносин, закріплених в частині 1 статті 1 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що власник має право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, а тому позов, з врахуванням наведених вище обставин не підлягає до задоволення.

Враховуючи, що суд дійшов обґрунтованих висновків, щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , то з урахуванням положень статті 141 ЦПК України, відшкодування судового збору, у разі відмови у позові не підлягають.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

у задоволенні позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи Львівської міської ради про усунення перешкод в користуванні спільною земельною ділянкою відмовити.

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: Львівська міська рада, місце знаходження за адресою: м. Львів, пл. Ринок,1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлений 26.07.2024.

Суддя В. В. Свірідова