КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4142/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Ящуку Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту з питань виконання кримінальних покарань на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року (суддя Сіромашенко Н.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

у червні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними дії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо включення його, разом із сім`єю, в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов (загальна черга) під № 2 та під № 2 в позачерговій черзі, а також зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань включити його разом із сім`єю в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов (загальна черга) під № 1 та в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов (список позачерговиків) під № 1.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що є пенсіонером, учасником ліквідації наслідків катастрофи на ЧАЕС 1-ї категорії, інвалідом III-ї групи внаслідок захворювання, яке пов`язане з ліквідацією наслідків катастрофи на ЧАЕС, ветераном Пенітенціарної служби України. З 1988 року його сім`я перебуває на квартирному обліку у Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації, з 19 грудня 1991 року перебуває в пільговій черзі позачерговиків, у зв`язку з аварією на ЧАЕС 2 - категорії, а з 26 жовтня 2009 року його включено до реєстру на поліпшення житлових умов, як інваліда IIIгрупи і учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС Iкатегорії.

Позивач зазначав, що 30 жовтня 2009 року відповідно до розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації № 888 в квартирну справу його сім`ї внесено зміни, у зв`язку із встановленням I-ї категорії потерпілого у зв`язку з аварією на ЧАЕС. За місцем роботи в контрольний список працівників Управління виконання покарань в м. Києві та Київській області Державної Пенітенціарної служби України - правонаступником якого є Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, а потім після його ліквідації правонаступником якого є Департамент з питань виконання кримінальних покарань, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на квартирному

обліку в районній державній адміністрації м. Києва, його включено 14 вересня 2000 року, а до черги позачерговиків за місцем роботи - з 16 липня 2001 року.

Позивач посилався на те, що з 14 вересня 2000 року по 17 січня 2013 року він перебував в контрольному списку Управління виконання покарань в м. Києві та Київській області, правонаступником якого є Департамент з питань виконання кримінальних покарань. На засіданні житлово-побутової комісії Управління (протокол № 2 від 17 січня 2013 року) було прийнято рішення про розподіл списку на два списки: список працівників, які працювали та працюють в Київському СІЗО, та список осіб, які працювали та працюють в Управлінні ДПтС України в м. Києві та Київській області, і його помилкового було включено до першого списку, з якого згодом було виключено, однак відмовлено у поновленні у списку працівників Управління ДПтС України в м. Києві та Київській області.

Позивач зазначав, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року визнано протиправними дії житлово-побутової комісії ЦМУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції щодо відмови в його поновлені в контрольній черзі та зобов`язано поновити його разом з сім`єю в контрольному списку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області. Однак, поновлення в черзі відбулося не станом на момент виключення з неї, а заново - в контрольному списку загальної черги під № 19 та в контрольному списку поза черговиків - під №2, хоча він має бути в обох списках під № 1, оскільки був поставлений на облік раніше від усіх.

Також позивач посилався на те, що оскаржив такі дії до Подільського районного суду міста Києва, який рішенням від 22 лютого 2019 року визнав протиправними дії Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції в особі житлово-побутової комісії щодо включення його разом із сім`єю в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов під № 19 та в позачерговій черзі під № 2, зобов`язано міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції в особі житлово-побутової комісії включити його разом із сім`єю в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов, станом на 17 січня 2013 року.

Позивач зазначав, що в ході розгляду апеляційної скарги Київським апеляційним судом за його клопотанням від відповідача були витребувані контрольні списки загальної черги та черги позачерговиків осіб, які потребують поліпшення житлових умов, з яких вбачається, що в контрольному списку (загальна черга) та списку (позачерговиків) під № 1 значиться ОСОБА_2 , яка перебуває на квартирному обліку за місцем проживання в Деснянській РДА м. Києва з 19 листопада 1999 року, включена до контрольного списку (загальна черга) за місцем роботи, як працівник Центрального міжрегіонального управління з 3 червня 2003 року. В той же час, він значиться в контрольному списку (загальна черга) та списку (позачерговиків) під № 2, хоча на квартирному обліку за місцем проживання в Шевченківській РДА він перебуває з 26 грудня 1989 року, включений до контрольного списку (загальна черга) за місцем роботи як працівник Центрального міжрегіонального управління з 16 липня 2001 року.

Позивач стверджував, що в контрольному списку Управління (загальна черга) від 23 жовтня 2012 року на момент розподілу списку, а саме, на 17 січня 2013 року (час порушення його прав), він значився під №8, а ОСОБА_2 значилась в зазначеному списку під №43.

Позивач зазначав, що 28 січня 2021 року звернувся з листом до відповідача щодо поновлення його житлових прав шляхом включення разом із сім`єю в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов станом на 17 січня 2013 року відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва, однак 2 лютого 2021 року отримав

лист-відповідь №3410/Нс від 2 лютого 2021 року та додаток до листа відповіді Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції № 61-5907/Пв від 23 серпня 2019 року, в якому зазначено, що його разом із сім`єю поновлено в контрольному списку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, станом на 17 січня 2013 року, проте, із контрольного списку Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, який йому надано, вбачається, що його порушені права невідновлені станом на 17 січня 2013 року, а просто включено до списків загальної черги та черги позачерговиків під №2.

Позивач вважав, що він має бути відновлений в обох контрольних списках під №1, оскільки до розподілу контрольного списку його квартирна справа перебувала в загальному списку під №8, а ОСОБА_2 значилась в згаданому списку під № 43 , а після поновлення його справа фігурує під №2, а попереду під №1 перебуває ОСОБА_2 . За таких обставин працівник, який стояв взагальному контрольному списку після нього до розподілу контрольного списку, тепер перебуває попереду його, тому вважає, що Департамент з питань виконання кримінальних покарань в такий спосіб порушує його право на отримання житла в порядку черговості та включення його до списку загальної черги та списку позачерговиків під № 1.

Також позивач стверджував, що відповідач навмисно не відновлює його порушене право в контрольних списках під №1 та намагається в такий спосіб перенести дату його зарахування до контрольних списків в загальній черзі та черзі позачерговиків та, незважаючи на рішення судів, які визнали дії відповідача протиправними і зобов`язали відновити його порушені права, й надалі ухиляється від відновлення його порушених права.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року позов задоволено, визнано протиправними дії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо включення ОСОБА_1 разом із сім`єю в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов (загальна черга) під № 2 та під № 2 в черзі позачерговиків; зобов`язано Департамент з питань виконання кримінальних покарань включити ОСОБА_1 разом із сім`єю в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов (загальна черга) під № 1 та в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов під № 1 в черзі позачерговиків; стягнуто з Департаменту з питань виконання кримінальних покарань за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1816грн.

У поданій апеляційній скарзі Департамент з питань виконання кримінальних покарань просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідач зазначає, що позивачем передчасно визначено Департамент як учасника спірних правовідносин, а судом не в повній мірі з`ясовані фактичні обставини справи та не враховано чинне правове регулювання процесуального правонаступництва, оскільки запис про припинення Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань не внесено, останнє є правоздатною і дієздатною юридичною особою, майнові зобов`язання якої не припинялися та не перейшли до правонаступника внаслідок прийняття рішення про її ліквідацію, позаяк перебування юридичної особи у стані припинення з урахуванням приписів статей 509-601, 604-609 ЦК України не є підставою для припинення зобов`язання, що у свою чергу узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 917/462/20.

Відповідач стверджує, що контрольні списки осіб, що потребують поліпшення

житлових умов Центральним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції до Департаменту не передавались, Департамент не є учасником спірних правовідносин та належним відповідачем у даній справі, оскільки Департамент не наділений повноваженнями щодо управління майном Державної кримінально-виконавчої служби та підпорядкованих їй установ.

Також відповідач посилається на те, що облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється за місцем роботи, а за бажанням особи - також і за місцем проживання, при цьому обов`язковою умовою для ведення квартирного обліку за місцем роботи є ведення житлового будівництва, однак станом на момент звернення позивача до суду з цим позовом та на теперішній час паспортами бюджетних програм та наказами Міністерства юстиції України, бюджетна програма КПКВК 3601180 «Будівництво (придбання житла) для осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» для Департаменту не затверджувалась, а тому в Департаменті відсутній власний житловий фонд, з огляду на що Департаментом не ведеться квартирний облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, і комісія по житлово-побутовій роботі в Департаменті відсутня.

Посилаючись на правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 4 жовтня 2021 року № 369/983/19, відповідач зазначає, що контрольні списки та квартирний облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, не є тотожними поняттями, тому не включення позивача до контрольних списків не може впливати на права позивача із сім`єю щодо отримання житла, яке гарантоване йому законодавством України.

Відповідач вважає, що позивач не позбавлений пільги на першочергове отримання житла, оскільки таким житлом він може бути забезпечений Шевченківською районною державною адміністрацією в місті Києві.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення відповідачем його прав не тільки на поновлення в загальній черзі та черзі позачерговиків під № 1, а й право на отримання житла в порядку черговості саме перед розподілом житлової площі, що призвело до порушення його житлових прав, та як наслідок, отримання квартири, яку мав би отримати він, іншою особою, яка на квартирному обліку перебуває значно менше, ніж він.

Позивач зазначає, що обставини його перебування в контрольному списку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, встановлено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2016 року у справі № 826/26247/15, а тому відповідач був зобов`язаний виконати судові рішення та поновити його порушені права станом на 17 січня 2013 року, тобто відновити його становище до порушення прав, а не заново включати його до контрольного списку.

Також позивач вказує, що відповідно до постанови КМУ № 20 від 24 січня 2020 року «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» правонаступником Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції є новостворена юридична особа публічного права, територіальний орган Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань - Департамент з питань виконання кримінальних покарань.

Крім цього позивач стверджує, що працівників кримінально-виконавчої служби забезпечують житлом за державною програмою 3601180 «Будівництво (придбання) житла для осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України», за якою в кінці 2012 року було закуплено квартири, які потім, на початку 2013 року розподілили серед працівників центрального апарату та по підрозділам КВС України в тому числі дві квартири на управління ДПтС України в м. Києві та Київській області.

Позивач стверджує, що кошти державного бюджету за цією програмою виділяються щороку, про що свідчить розпорядження КМУ № 144-р від 24 лютого 2021 року.

Крім цього позивач звертає увагу на те, що Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби листом № 2338 від 29 листопада 2022 року рекомендувала Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, з метою недопущення порушень житлового законодавства, поновити роботу житлово-побутової комісії.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача Департаменту з виконання кримінальних покарань - Швиденко Я.І., яка підтримала доводи апеляційної скарги, пояснення позивача ОСОБА_1 , який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є пенсіонером, учасником ліквідації наслідків катастрофи на ЧАЕС 1-ї категорії, має інвалідність ІІІ групи внаслідок захворювання, яке пов`язане з ліквідацією наслідків катастрофи на ЧАЕС, є ветераном Пенітенціарної служби України (с.с.13).

Згідно відповіді Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 28 січня 2020 року № 109-109/ООП/Г-2, сім`я позивача з 1988 року перебуває на квартирному обліку у Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації, з 19 грудня 1991 року перебуває в пільговій черзі позачерговиків у зв`язку з аварією на ЧАЕС 2 - категорії, а з 26 жовтня 2009 року його включено до реєстру на поліпшення житлових умов, як інваліда III групи і учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС I категорії (с.с.47).

Згідно з контрольним списком (загальна черга) працівників підприємства, які перебувають на обліку в райдержадміністраціях, управлінням Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області ОСОБА_1 прийнятий на квартирний облік 25 січня 1988 року.

З 14 вересня 2000 року ОСОБА_1 включений до контрольного списку Управління виконання покарань в місті Києві та Київській області Державної пенітенціарної служби України та перебував в черзі як позачерговий під № 8до 17 січня 2013 року.

Згідно з актом приймання-передачі документів від 17 січня 2013 року Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області передало, а Київський слідчий ізолятор Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області прийняв документи, а саме: справи співробітників Київського СІЗО, що перебувають на обліку в районних виконкомах та за місцем їх роботи, в кількості 123 справи.

Згідно з протоколом від 29 жовтня 2013 року № 9 засідання комісії із соціально-побутових питань Київського слідчого ізолятора ОСОБА_1 виключено з черги квартирного обліку у зв`язку з тим, що він не є пенсіонером Київського слідчого ізолятора.

Листом від 21 серпня 2014 року Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області повідомило ОСОБА_1 , що поновити його в контрольному списку Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області немає законних підстав, оскільки перед звільненням він з управлінням не перебував в трудових відносинах.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2016 року у справі № 826/26247/15 визнано протиправними дії житлово-побутової комісії Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області

щодо відмови у поновленні ОСОБА_1 у контрольній черзі Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, зобов`язано житлово-побутову комісію Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області поновити ОСОБА_1 із сім`єю в контрольному списку осіб, що потребують поліпшення житлових умов Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (с.с.15-17).

Згідно з протоколом засідання житлової комісії Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 02 жовтня 2017 року № 1 позивача разом із сім`єю поновлено у квартирній черзі на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2016 року.

Листом Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 15 листопада 2017 року № 7.1-12174/1817-17/Г-1223 позивачу повідомлено, що його поновлено в черзі за рішенням суду, позивач перебуває на обліку як позачерговий, та надано витяг з контрольного списку загальної черги, згідно з яким позивача включено до цього списку під № 19, та витяг з контрольного списку позачерговиків, згідно з яким його включено туди під № 2.

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року визнано протиправними дії Центрального міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України в особі житлово-побутової комісії щодо включення ОСОБА_1 разом з сім`єю в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов (загальна черга) під № 19 та під № 2 в позачерговій черзі; зобов`язано Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України в особі житлово-побутової комісії включити ОСОБА_1 разом із сім`єю в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов, станом на 17 січня 2013 року (с.с.18-24).

Відповідно до листа Департаменту з виконання кримінальних покарань від 2 лютого 2021 року № 12-3410/НС, Центральним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України виконано рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року у справі № 758/15583/17, шляхом включення ОСОБА_1 разом із сім`єю в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України (с.с.45).

Факт внесення ОСОБА_1 до контрольного списку осіб, що потребують поліпшення житлових умов (позачергового) за порядковим номером 2 підтверджується матеріалами справи (с.с.49, 50-51).

При цьому під номером 1 у цьому списку зазначено ОСОБА_2 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо включення ОСОБА_1 разом із сім`єю в контрольним список осіб. що потребують поліпшення житлових умов (загальна черга) під № 2 та в позачерговій черзі під № 2 є протиправними, житлові права позивача є порушеними та підлягають поновленню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає про наступне.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, зокрема, просив зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань включити його разом із сім`єю в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов (загальна черга) під № 1 та в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов (список

позачерговиків) під № 1.

Під час судового розгляду було встановлено, що під № 1 у зазначених контрольних списках перебуває ОСОБА_2 .

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

У цивільному процесі сторонами у справі є особи, правовий спір яких вирішується в суді, які мають юридичну заінтересованість в результаті справи, мають комплекс процесуальних прав і обов`язків, необхідних для захисту прав, свобод та інтересів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц зроблено правовий висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України 2004 року). Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України 2004 року). Аналогічні положення передбачені і у чинному ЦПК України.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (постанова Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19).

Відмовляючи в задоволенні вимог позивача про зобов`язання житлово-побутову комісію Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України включити його разом із сім`єю в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов (загальна черга), під № 1 та в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов (список позачерговиків), під № 1, Подільський районний суд міста Києва у рішенні від 22 лютого 2019 року зазначив, що вирішення питання про зміну черговості, про що заявляє вимогу ОСОБА_1 , зачіпає інтереси осіб (особи), порядковий номер яких у списках визначено меншим, аніж позивача, оскільки в разі установлення права ОСОБА_1 на перебування у списках під № 1 відбудеться зміна черговості, що вплине на права та законні інтереси осіб, які не залучені до розгляду цієї справи.

Залишаючи без змін рішення Подільського районного суду міста Києва від 22

лютого 2019 року, Верховний Суд у постанові від 25 листопада 2020 року зазначив, що позивач не позбавлений права пред`явити позов про включення його разом із сім`єю в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов (загальна черга), під № 1 та в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов (список позачерговиків), під № 1 із залученням належного складу осіб.

Ні позивачем, ні судом першої інстанції зазначені висновки попередніх судів враховані не були.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував, що зобов`язуючи Департамент з питань виконання кримінальних покарань включити ОСОБА_1 разом із сім`єю в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов (загальна черга) під № 1 та в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов під № 1 в черзі позачерговиків, порушуютьсяправа та інтереси ОСОБА_2 , яка наразі перебуває в зазначених списках перед позивачем під № 1, однак не залучена до участі у розгляді даної справи.

Отже, заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_2 і не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача з відповідачем, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Інші доводи апеляційної скарги колегією суддів не оцінюються, оскільки зазначені відповідачем та позивачем обставини підлягають розгляду судом за участю всіх осіб, інтересів яких стосуються заявлені позивачем позовні вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, при розгляді справи допущені порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Під час апеляційного перегляду позивачу роз`яснено, що він не позбавлений можливості звернутися до суду з аналогічним позовом у разі залучення до справи всіх належних осіб, інтереси яких зачіпаються його позовними вимогами.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до

Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 2 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук