КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Семенюта О.Ю.
Єдиний унікальний номер справи № 359/6309/23
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2024 року у справі за позовом акціонерного товариства «Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

встановив:

У червні 2023 року позивач АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідач звернувся до АТ «КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку із чим підписав анкету-заяву б/н від 20 вересня 2018 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил надання банківських послуг та витягу з Тарифів банку додаються до позовної заяви.

Позивач видав ОСОБА_1 кредитні картки, за допомогою яких він набув можливість знімати грошові кошти та розраховуватись ними. Відповідач зобов`язався повертати АТ КБ «Приватбанк» зняті або витрачені грошові кошти та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом.

ОСОБА_1 неодноразово знімав грошові кошти та розраховувався ними. У зв`язку з тим, що відповідач неналежним чином виконує грошові зобов`язання за кредитним договором, у нього виник борг по поверненню кредиту в розмірі 74 909 гривень 43 копійок, борг по сплаті процентів за користування кредитом розмірі 17 754 гривень 4 копійок. Загальний розмір боргу за кредитним договором склав 92 663 гривень 47 копійок.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 ухиляється від добровільного погашення цього боргу, АТ КБ «Приватбанк» просив суд стягнути з відповідача борг за кредитним договором в розмірі 92 663 гривень 47 копійок.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2024 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» борг за кредитним договором від 20 вересня 2018 року в розмірі 74 909 гривень 43 копійок.

У задоволенні позову в частині вимоги про стягнення боргу за кредитним договором в більшому розмірі відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що надана позивачем анкета-заява про надання банківських послуг не відповідає вимогам щодо змісту та форми кредитного договору, тому є належним та допустимим доказом існування між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» кредитних правовідносин. Стверджує, що узагалі не підписував ні анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківський послуг у Приватбанку від 20 вересня 2018 року, ні паспорт споживчого кредиту від 02 квітня 2021 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права. Апеляційну скаргу вважає безпідставною та необґрунтованою, тому просить рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2024 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України (в редакції, чинні на день подачі апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 92 663,47 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що 20 вересня 2018 року АТ КБ «Приватбанк» уклав з відповідачем кредитний договір, за яким позивач зобов`язався відкрити кредитний рахунок для обслуговування ОСОБА_1 та видати йому кредитну картку, а відповідач зобов`язався повертати АТ КБ «Приватбанк» зняті та витрачені ним грошові кошти. Ці обставини підтверджуються копією анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 20 вересня 2018 року (а.с.16).

У виконання кредитного договору АТ КБ «Приватбанк» видав відповідачу кредитні картки та неодноразово змінював кредитний ліміт. Ці обставини підтверджуються довідками керівника напрямку операційного обслуговування АТ КБ «Приватбанк» (а.с.14, 15).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Судом першої інстанції також встановлено, що у матеріалах справи міститься банківська виписка (а.с.78-100), яка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту № 578/5 від 12 квітня 2012 року. Зі змісту означеної виписки за договором, укладеним з ОСОБА_1 , вбачається, що відповідач неодноразово знімав грошові кошти та розраховувався ними.

Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не подали докази на підтвердження того, що відповідач належним чином виконує грошові зобов`язання за кредитним договором. Тому у нього виник борг по поверненню кредиту в розмірі 74 909 гривень 43 копійок. Це підтверджується письмовим розрахунком, приєднаним до позову (а.с.5-13).

Суд першої інтсанції обгрунтовано відхилив посилання ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 на непідписання відповідачем власноруч анкети-заяви.

Суд утановив, що підпис в анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 20 вересня 2018 року (а.с.18) здійснений сторонами в електронному вигляді за допомогою стілуса. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Системний аналіз норм цивільного законодавства свідчить про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19 та від 7 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. В матеріалах цивільної справи відсутній висновок експерта за результатом проведення судової почеркознавчої експертизи на підтвердження того, що анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 20 вересня 2018 року була підписана не ОСОБА_1 , а іншою особою. Доводи про те, що ОСОБА_1 не отримував кредитних карток, спростовуються довідками керівника напрямку операційного обслуговування АТ КБ «Приватбанк» (а.с.14, 15).

Водночас, в анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 20 вересня 2018 року (а.с.18), підписаній відповідачем, відсутні умови про розмір процентів за користування кредитом. В умовах та правилах надання банківських послуг (а.с.23-67), в яких міститься інформація про розмір процентів за користування кредитом, навпаки відсутній підпис ОСОБА_1 . В матеріалах цивільної справи також міститься копія паспорту споживчого кредиту (а.с.18-21), в якому міститься і підпис відповідача, і умова про розмір процентів за користування кредитом.

Таким чином, розмір боргу відповідача за кредитним договором становить 74 909 гривень 43 копійки.

Доказів щодо відсутності заборгованості чи її наявність у іншому розмірів відповідач суду не надав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, обґрунтовував свої висновки тим, що фактично отримані позичальником кошти в добровільному порядку не були повернуті, тому вимога щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 74 909,43 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції, обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу, тому вимога банку про стягнення зазначених складових заборгованості не підлягає задоволенню.

Рішення в частині відмови у задоволенні вимог банку про стягнення заборгованості за відсотками та пенею ОСОБА_1 не оскаржується, тому апеляційному перегляду у межах даного провадження не підлягає.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 не відповідає встановленим законом вимогам є безпідставними, належна оцінка таким твердженням надана судом першої інстанції. При цьому, як видно із розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів по рахунках, ОСОБА_4 користувався кредитними коштами та періодично вносив платежі на погашення заборгованості. Доказів щодо відсутності заборгованості чи її наявність у іншому розмірів відповідач суду не надав.

Доводи апеляційної скарги відповідача в цілому повторюють доводи відзиву на позовну заяву, належна оцінка яким надана судом першої інстанції, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до його незгоди з висновками суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова