Справа № 427/61/14-ц
Провадження № 6/0186/135/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року м. Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Демиденко С.М.,

секретар - Фадєєва Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Першотравенського міського суду Дніпропетровської області цивільну справу за поданням Довжанського відділу державної виконавчої служби у Довжанському районі Луганської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника,-

ВСТАНОВИВ:

Довжанський відділу державної виконавчої служби у Довжанському районі Луганської області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника.

В обґрунтування подання зазначила, що на виконанні у Довжанському відділі державної виконавчої служби у Довжанському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавче провадження № 73247351 з виконання виконавчого листа № 6/408/19/18 427/61/14ц, який виданий 13.02.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №0 від 25 травня 2007 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» в розмірі 12447,20 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.12.2013 року становить 99490,46 грн., з яких: 10 579,71 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.12.2013 року становить 84563,62 грн. - кредитна заборгованість; 1066,04 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.12.2013 року становить 85286 грн. заборгованість по процентам; 756,68 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.12.2013 року становить 6048,13 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 44,77 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.12.2013 року становить 357,85 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, та судовий збір на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» в розмірі 994 грн. 90 коп.

За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_2 , яка згідно матеріалів виконавчого провадження є громадянкою Україна. Згідно відповіді Державної міграційної служби України №6.3-6550/6-24 від 21.06.2024 року на боржника ОСОБА_2 , оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 04.04.2018 року органом видачі №4444.

Рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів.

Враховуючи вищевикладене, просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України фізичну особу - боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №6/408/19/18 427/61/14-ц, який виданий 13.02.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , у солідарному порядку суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 25 травня 2007 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» в розмірі 12447,20 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.12.2013 року становить 99490,46 грн. та судового збору в розмірі 994 грн. 90 коп.

У судове засідання в.о. начальника Довжанського відділу державної виконавчої служби у Довжанському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Великоцька Олена Василівна не з`явилась, надала заяву, в якій прохала суд розглядати подання за її відсутності та задовольнити його.

Суд дослідивши матеріали подання, вважає, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, на виконанні у Довжанському відділі державної виконавчої служби у Довжанському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №73247351 з примусового виконання виконавчого листа №6/408/19/18 427/61/14-ц, який виданий 13 лютого 2019 року Біловодським районним судом Луганської області про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» суми боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №0 від 25 травня 2007 року в розмірі 12447 доларів США 20 центів, що за курсом НБУ станом на 05.12.2013 року становить 99490,46 грн., з яких: 10 579,71 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.12.2013 року становить 84563,62 грн. - кредитна заборгованість; 1066,04 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.12.2013 року становить 85286 грн. - заборгованість по процентам; 756,68 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.12.2013 року становить 6048,13 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 44,77 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.12.2013 року становить 357,85 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, та судового збору в розмірі 994,90 грн.

Виконавче провадження №73247351 з виконання виконавчого листа №6/408/19/18 427/61/14-ц, який виданий Біловодським районним судом Луганської області 13 лютого 2019 року, було відкрито постановою в.о. начальника Довжанського відділу державної виконавчої служби у Довжанському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства Великоцькою О.В. від 06 листопада 2023 року.

Згідно листа Департаменту з питань громадянська, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України №6.3-319/6-24 від 11.01.2024 року, за даними інформаційно-комунікаційної системи ДМС на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 04.04.2018 року органом видачі №4444

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише тоді, коли сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

У пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 року за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 331/8536/17-ц.

Відповідно до частини 1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

Обґрунтовуючи подання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, в.о. начальника Довжанського відділу державної виконавчої служби у Довжанському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Великоцька О.В. посилалася на ухилення ним від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України щодо судової практики вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 1 лютого 2013 року, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися саме у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

В той же час заявником не надано достатніх доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржником ОСОБА_2 своїх обов`язків по сплаті боргу та її наміру ухилятися від виконання покладених на неї зобов`язань, а сама по собі наявність невиконаного рішення суду не може бути підставою для обмеження свободи пересування боржника.

Саме державний (приватний) виконавець зобов`язаний довести суду, з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження, необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що боржник вчиняв дії, які унеможливлювали чи ускладнювали виконання рішення суду, та наявності у нього можливості виконати це рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подання в.о. начальника Довжанського відділу державної виконавчої служби у Довжанському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Великоцької О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 , є необґрунтованим, що відповідно є підставою для відмови у його задоволенні.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.441 ЦПК України, - суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні подання в.о. начальника Довжанського відділу державної виконавчої служби у Довжанському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Великоцької О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 , відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя: С.М. Демиденко