Справа № 487/6566/24
Провадження № 2/487/2591/24
УХВАЛА

06.08.2024 м. Миколаїв

Суддя Заводського районного суду міста Миколаєва Карташева Т.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє її представник адвокат Долгов А.Г., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила розірвати шлюб між ОСОБА_1 та Ронкуччі Клаудіо, зареєстрований 29.05.2019 року у Заводському районному у місті Миколаєві відділі ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис №279).

Зазначену позовну заяву вважаю за необхідне залишити без руху з таких підстав.

Порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, має ряд особливостей. Основним у цьому питанні є визначення закону, відповідно до якого буде проводитися розірвання шлюбу.

З доданих до матеріалів позовної заяви доказів, зокрема, свідоцтва про шлюб, слідує, що позивач ОСОБА_1 є громадянкою України, а відповідач ОСОБА_2 є громадянином Італійської Республіки.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Статтею 497 ЦПК України зазначено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, встановлених у статях 175 і 177 ЦПК України.

Вимогами ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 60 вищевказаного Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу провадиться за законодавством України. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є (ст.16 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

В силу вимог ст.110 СК України, розірвання шлюбу можливе за заявою одного з подружжя.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право», подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, позов про розірвання шлюбу з особою, яка не має в Україні місця проживання або місце проживання якої невідоме, може пред`являтися за місцем знаходження майна відповідача, або за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а у випадку, коли з позивачем проживають його малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача - за місцем проживання позивача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за місцем проживання будь-кого з них.

У разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами.

Згідно із частиною першою статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини другої статті 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Відповідно до частини десятої статті 28 ЦПК України позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи відповідача.

Звертаючись з позовом саме до Заводського районного суду м. Миколаєва позивач посилалася на пред`явлення позову за останнім відомим місцем проживання відповідача, а саме: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва від 05.08.2024 №13.23-, за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач не зареєстрований.

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади міста Миколаєві відомості про зареєстровану особу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в реєстрі відсутні.

Інших доказів, які б свідчили про останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідача матеріали позовної заяви не містять.

Разом з цим, у позові позивач вказує, що шлюб між сторонами було розірвано у провінції Гроссето (Італійська Республіка) в березні 2022 року з наданням відповідних документів.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Оформлення документів для їх можливого використання як за кордоном, так і на території України є проставлення апостиля, запровадженого Гаазькою Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, до якої приєдналися більше ніж 90 країн (Австрія, Сполучене Королівство Великобританії, Данія, Італія, Іспанія, Греція, Німеччина, Португалія, Південна Корея, США, Франція, Швейцарія, Швеція та інші).

До матеріалів позовної заяви позивачем додано витяг з шлюбного акту н. 15 ч. ІІ с. С рік 2019, засвідчений у порядку, визначеному законодавством України.

Зміст вказаного документа містить відомості про те, що з положенням звичайного суду Гросетто від 07.03.2022 п. 143/22 було оголошено про особисте розлучення між подружжям, про яке йдеться в підписано актів про шлюб. Гаворрано, 27.12.2022. За угодою, укладеною перед службовцем цивільного стану муніципалітету GAVORRANO 01.03.2023, про який йдеться в акті, зареєстрованому в книгах реєстрації шлюбів вищезгаданого відділу цивільного стану за №1 ч. 2 серії С, та підтверджено деклараціями, зазначеними у акті, зареєстрованому у вищезазначених реєстрах, за №7 частини 2 серія С, підписаний шлюб було розірвано. Гаворанно, 07.02.2023.

Крім того, до матеріалів позовної заяви додано також свідоцтво про громадянський стан, яке видано компетентними органами Італійської Республіки та можуть бути використані на території України (проставлено апостіль), яким засвідчено, що Національному реєстрі міського населення Доба ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки міста Миколаїв, України, виявилося, що вона вільна через розлучення з Клаудіо, має цивільний статус: вільна, через розлучення з ОСОБА_2 .

Таким чином, з аналізу вказаних вище документів, виданих компетентними органами Італійської Республіки, слідує, що шлюб між Доба Альбіною та Ронкуччі Клаудіо було розірвано за законодавством Італійської Республіки.

Проте, будь-яких доказів наявності (або відсутності) угоди, згідно якої сторони передбачили підсудність такої справи (про розірвання шлюбу) судам України позивачем до суду не надано.

З урахуванням викладеного, позивачу необхідно усунуті викладені в ухвалі суду недоліки з визначенням строку для їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, що якщо позивач відповідно до ухвали у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст.ст. 177, 185, 293, 318 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.

Роз`яснити, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т.А.Карташева