Провадження № 2/641/1200/2024 Справа № 641/907/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді Маньковської О.О., за участю секретаря судового засідання Онди В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення,-

ВСТАНОВИВ:

КП «Харківводоканал» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути на свою користь з відповідача суму заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в розмірі 18390,84 грн., з них: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.10.2018 року по 31.01.2022 року у розмірі 6908,16 грн., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.09.2015 року по 31.01.2022 року у розмірі 9381,34 грн., інфляційні витрати 1550,11 грн., 3% річних від простроченої суми 551,23 грн. та стягнути понесені судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Однак, в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення не здійснює, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.10.2018 року по 31.01.2022 року у розмірі 6908,16 грн., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.09.2015 року по 31.01.2022 року у розмірі 9381,34 грн. В зв`язку з наявністю заборгованості на прострочену суму позивачем також нараховано інфляційні витрати в розмірі 1550,11 грн., 3% річних від простроченої суми 551,23 грн.

Представником відповідача адвокатом Косінцевим К.В. подано відзив, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувати наслідки спливу позовної давності щодо позовних вимог. Крім того, просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якому остання позовні вимоги підтримала, вказала, що відповідачем в 2018 сплачено 137,73 грн, у зв`язку із чим, перебіг позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг переривається. Крім того, заявлена вартість судових витрат на правову допомогу (7000,00 грн), є необґрунтованою та неспіврозмірною із реальністю таких витрат. Як вбачається із матеріалів справи, адвокатом складено (підготовлено) відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості з посиланням на строки позовної давності, тобто підготовлений документ є всього лиш заявою про застосування строків позовної давності.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлялась належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлялись належним чином, у відзиві просили розглядати справи за їх відсутності.

Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, представник позивача та відповідач, представник відповідача належним чином повідомлені про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності вказаних осіб.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються КП "Харківводоканал".

Відповідно до ст.ст. 13, 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних.

Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживачі зобов`язані оплачувати комунальні послуги. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Оплата за надані послуги вноситься щомісячно, згідно норм і тарифів встановлених обласними державними адміністраціями.

Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги встановлені ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого водопостачання та водовідведення не виконував, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.10.2018 року по 31.01.2022 року у розмірі 6908,16 грн. та за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.09.2015 року по 31.01.2022 року у розмірі 9381,34 грн.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В позовній заяві та в заяві від 15.02.2024 року позивач просить визнати поважними причину пропуску позовної давності для звернення до суду, посилаючись на те, що позивач є єдиним підприємством, яке здійснює водопостачання та водовідведення у м. Харкові, структура підприємства налічує лише один відділ, який здійснює претензійно-позовну роботу. Особливість ситуації Комунального підприємства «Харківводоканал» полягає в тому, що із врахуванням кількості боржників - фізичних осіб, строк заборгованості яких перевищує 3 роки, підприємство повинно щорічно подавати до суду 7-8 тисяч позовних заяв і заяв про видачу судового наказу про стягнення заборгованості. Сума судового збору, встановлена для пред`явлення позовних заяв і заяв про видачу судового наказу юридичними особами, суттєво обмежує можливість підприємства своєчасно, в межах строку позовної давності звертатися до суду для стягнення заборгованості по всім боржникам. Перевага надається боржникам із найбільшою сумою боргу.

Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас, згідно з ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункти 61, 62), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19, пункти 5.43, 5.44) та у справі № 911/3677/17 (провадження №12-119гс19, пункти 6.43, 6.44).

Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу.

В даному випадку суд вважає, що наведені позивачем доводи на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності не є тими обставинами, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим, у зв`язку з чим клопотання позивача задоволенню не підлягає.

Разом з тим, відповідач просив застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності.

Так, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

У постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2020 року у справі № 127/23910/14-ц зроблено висновок, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу, при цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачем за надані позивачем послуги у жовтні 2018 року сплачено 137,73 грн., у травні 2021 року 221,26 грн., у червні 2021 року - 221,26 грн, у липні 221,26 грн, у жовтні 2021 року 221,26 грн.

Враховуючи, що відповідач здійснював часткову сплату заборгованості по комунальних послугах, наданих КП «Харківводоканал», що свідчить про визнання ним боргу, внаслідок чого перебіг позовної давності переривався та починався заново, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.10.2018 року по 31.01.2022 року та за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.10.2018 року по 31.01.2022 року заявлені в межах строку позовної давності.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).

Враховуючи, що з 12.03.2020 року з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину, беручи до уваги, що позивач звернувся до суду з позовною заявою 15.02.2024 р., суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь КП "Харківвовдоканал" заборгованості за надані послуги з централізованого водовідведення з 12.03.2017 року заявлені в межах строку позовної давності.

При цьому, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь КП "Харківвовдоканал" заборгованості за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.09.2015 року по 12.03.2017 року задоволенню не підлягають, оскільки заявлені поза межами строку позовної давності.

Враховуючи, що відповідач належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконував, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь КП "Харківвовдоканал" заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.10.2018 року по 31.01.2022 року у розмірі 6908,16 грн. та за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.04.2017 року по 30.04.2021 року у розмірі 7872,32 грн.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

В даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в п. 10 ч.3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати житлово-комунальних послуг у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України.

У зв`язку із простроченням відповідачами сплати комунальних послуг, позивачем нараховано інфляційні витрати в розмірі 1550,11 грн. та 3% річних в розмірі 551,23 грн.

Враховуючи, що відповідач належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконував, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь КП "Харківводоканал" індексу інфляції в сумі 1550,11 грн. та 3% річних в розмірі 551,23 грн., оскільки свої зобов`язання щодо сплати комунальних послуг відповідачі не виконували до подання зазначеного позову.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При розв`язанні вимоги щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Разом з тим, на підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу представником відповідачів адвокатом Косінцевим К.В. надано:

-копію договору про надання професійної правничої допомоги ОСОБА_1 від 06.11.2023 року, детальний опис робіт за надану правову допомогу від 21.03.2024 року, відповідно до якого адвокатом надані наступні послуги: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин (1 година, вартість 1500,00 грн., правовий аналіз матеріалів справи та узгодження правової позиції з клієнтом (1 година, вартість 1500,00 грн., підготовка процесуальних документів, а саме: складання відзиву на позовну заяву до суду (2 години, вартість 4000,00 грн.), копію акту про прийняття- передачі наданих послуг;

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до постанови Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо в визначаються в договорі про надання правової допомоги (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

Відповідно до вимог діючого законодавства, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі N 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі N 910/906/18.

Представник позивача у відповіді на відзив не погодився із заявленим розміром судових витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що розмір витрат не відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт. Зауважив, що заявлений розмір витрат є завищеним.

Суд, оцінюючи обґрунтованість посилань представника позивача, в контексті положення частини четвертої статті 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважає, що заявлена представником відповідача сума є неспівмірною.

При цьому, суд погоджується з доводами представника позивача про необґрунтованість та неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу представника відповідача з реальним обсягом такої допомоги у суді, часом, витраченим на надання таких послуг (незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду у суді та тривалість та кількість судових засідань), критерію реальності таких витрат.

Враховуючи викладене й те, що позовні вимоги задоволено частково, а заявлений представником відповідачів адвокатом Косінцевим К.В. розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді, який підлягає відшкодуванню за рахунок позивача, є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді, який підлягає відшкодуванню за рахунок позивача, з огляду на заперечення представника останнього, підлягає зменшенню та відшкодуванню у сумі 1 000,00 грн. на користь відповідача ОСОБА_1 .

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що частка задоволених позовних вимог складає 92 %, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2228,61 грн. (2422,40 грн.*92/100) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 76-78, 141, 263, 265, 268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 267, 623-625 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.10.2018 року по 31.01.2022 року у розмірі 6908,16 грн. та за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.04.2017 року по 30.04.2021 року у розмірі 7872,32 грн., інфляційні витрати в розмірі 1550,11 грн. та 3% річних в розмірі 551,23 грн., а всього 16881 (шістнадцять тисяч вісімсот вісімдесят одна) грн. 82 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» судовий збір в розмірі 2228,61 грн. та витрати, пов`язані із розглядом справи у розмірі 41,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити, у зв`язку із пропуском строків позовної давності.

Стягнути з Комунального підприємства «Харківводоканал» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: КП «Харківводоканал», , місцезнаходження: м. Харків, вул. Шевченка, 2.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: О. О. Маньковська