Справа № 2-6466/11
Провадження № 6/161/187/24
У Х В А Л А

24 липня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі судових засідань Новак Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Брайт Інвестмент" про заміну стягувача у виконавчому листі по цивільній справі №2-6466/11 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань виведення Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра",-

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника звернувся до суду з вищевказаною заявою.

В обґрунтування вимог заяви вказує, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 24.11.2011 року у цивільній справі №2-6466/11 позов ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №574-ПКП від 04.07.2008 року задоволено, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» 51 650,77 грн. заборгованості.

Згідно Договору № GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги від

05.08.2020 року, право вимоги за Кредитним договором №574-ПКП від 04.07.2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством комерційний

банк «Надра» (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства») та позичальником ОСОБА_1 , право вимоги перейшло до ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», згідно Договору № GL48N718070_blank_01, про відступлення прав вимоги від 30.09.2020 року, відступив права вимоги на користь ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», разом з усіма додатками до нього (у т.ч.графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорамипро внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами.

Враховуючи наведене, просить суд замінити сторону стягувача у виконавчому листі по цивільній справі №161/21843/13-ц з ПАТ «КБ «Надра», як вибулої сторони, на його правонаступника ТОВ «Брайт Інвестмент».

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча були належно повідомлені судом про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляли.

Одночасно зі зверненням із вищевказаною заявою, представником ТОВ «Брайт Інвестмент» заявлено клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України неявка учасників справи не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 24.11.2011 року у цивільній справі №2-6466/11 позов ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №574-ПКП від 04.07.2008 року задоволено, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» 51 020,56 грн. заборгованості за кредитним договором, 510,21 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.30).

05 серпня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія (далі ТзОВ «ФК) «ДНІПРОФІНАНСГРУП» було укладено Договір № GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги, у тому числі право вимоги за кредитним договором за Кредитним договором №574-ПКП від 04.07.2008 року.

Відповідно до витягу з Додатку № 1 до Договору № GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги від 05.08.2020 року, наявний кредитний договір №574-ПКП від 04.07.2008, де боржником зазначено ОСОБА_1 .

Згідно Договору № GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги від 30.09.2020 року, ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», відступив права вимоги на користь ТзОВ «Брайт Інвестмент», разом з усіма додатками до нього (у т.ч.графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорамипро внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами.

Як встановлено судом, виконавчий лист № 2-6466/11 виданий Луцьким міськрайонним районним судом Волинської області 13.03.2012. 27.08.2019 повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Згідно із частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення ( частини перша та друга статті 15 Закону України « Про виконавче провадження» ( далі Закон).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги) ( пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом ( частина перша статті 514 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом ( частина перша статті 516 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення ( частина перша статті 517 ЦК України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів ( посадових осіб) ( далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню ( частина перша статті 1 Закону).

Частина четверта статті 4 Закону регулює питання повернення виконавчого документа стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Зокрема, однією з підстав відповідно до пункту 2 частини четвертої цієї статті є пропуск встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Стаття 37 Закону регулює підстави для повернення виконавчого документа стягувачу. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону ( частина п`ята статті 37 Закону).

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України).

Згідно правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду у справі 2-7763/10 (провадження № 14-197 цс 21) від 08 лютого 2022 року, стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість "штучно" збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути в невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства прав.

Заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Наслідком закінчення виконавчого провадження є те, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом про виконавче провадження.

Окрім цього, суд також звертає увагу і на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у справі справа № 2-7763/10 (провадження № 14-197 цс 21) від 08 лютого 2022 року, "не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення. Разом з тим і заміна стягувача у виконавчому документі як сторони справи має мати дійсну процесуальну мету, а підстави такої заміни належним чином аргументовані. Саме тільки матеріальне правонаступництво без процесуальної мети не є достатнім аргументом, оскільки не відповідає вимогам частини першої статті 2 ЦПК України. Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства. Якщо, наприклад, суд підтвердив зобов`язання однієї сторони договору перед іншою та відповідне судове рішення набуло законної сили, то суд не здійснює заміну його сторони у випадку уступки відповідним кредитором за цим договором своїх прав та обов`язків іншій особі на цю іншу особу лише заради процесуальної констатації цього матеріального правонаступництва. Суд може здійснити заміну учасника справи виключно для виконання вимог частини першої статті 2 ЦПК України".

Отже, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення.

Наслідком закінчення виконавчого провадження є те, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом про виконавче провадження ( абзац другий частини першої статті 40 цього Закону). Цим Законом передбачена можливість відновлення виконавчого провадження. Так, згідно із частиною першою статті 41 Закону про виконавче провадження у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва в усіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.

Зазначене відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 (пункти 6.96.12, 6.15).

Якщо ж виконавче провадження на закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва.

Отже, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення.

Як встановлено судом, виконавчий лист № 2-6466/11 виданий Луцьким міськрайонним районним судом Волинської області 13.03.2012. 27.08.2019 повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак, станом на день подачі заяви, а саме 29.05.2024 року, про заміну стягувача у виконавчому листі заявник ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» пропустив визначений ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» трирічний строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Із матеріалів справи вбачається, що питання про поновлення зазначених строків разом із питанням правонаступництва, ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» у поданій заяві не ставить, а тому, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, відсутня дійсна мета такого правонаступництва та підстави для заміни стягувача у виконавчих листах.

Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10-13, 259, 260, 261, 268, 353, 354, 442 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Брайт Інвестмент" про заміну стягувача у виконавчому листі по цивільній справі №2-6466/11 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань виведення Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення ухвали відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк