Справа № 513/540/24
Провадження № 2/513/597/24
Саратський районний суд Одеської області
06 серпня 2024 року Саратський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Миргород В.С.,
при секретарі судового засідання Аркуші І.О.,
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження в смт Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області цивільну справу № 513/540/24 за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Панчишин Андрій Вікторович, до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача шляхом визнання недійсним договору про надання послуг від 14 вересня 2023 року № 1409, суд, -
В С Т А Н О В И В :
23 квітня 2024 року позивач, в порядку захисту прав споживача, звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2 ), в якому просить визнати недійсним договір № 1409 про надання послуг, направлених на відчуження об`єкта нерухомості, укладений між ним та відповідачем, а також стягнути судові витрати, посилаючись на таке.
14 вересня 2023 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір № 1409 про надання послуг (далі Договір), направлених на відчуження об`єкта нерухомості, відповідно до п. 1.1 якого Виконавець зобов`язується надати комплекс послуг, пов`язаних з відчуженням об`єкта нерухомості, у свою чергу Замовник зобов`язується оплатити послуги Виконавця відповідно до умов договору.
Договір передбачає надання комплексу «рієлторських та консультаційних послуг» відповідачем на користь позивача щодо сприяння продажу об`єкта нерухомості, а позивач у свою чергу зобов`язаний оплатити вказані послуги відповідно до п. 3.1 Договору.
Позивач вважає, що Договір суперечить положенням ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки укладений без додержання вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Внаслідок укладення Договору позивач позбавлений можливості контролювати виконання умов, поставлений у невигідне положення та позбавлений конституційного права на розпорядження його права власності.
Правова природа Договору «рієлторська діяльність» не врегульована спеціальним законодавством і фактично є поєднанням брокерської, консультаційно-дорадчої та посередницької діяльності. Виходячи зі змісту договору, останній є змішаним, оскільки містить ознаки договору комісії (ст.1011 ЦК України), при цьому Договір не містить положень ані про ціну позову або договору купівлі-продажу, ані про можливість замовника відмовитися від договору, та договору комерційного посередництва (ст. 295 ГК України), при цьому Договір не має положення про відповідальність виконавця, а також не містить в собі положення про підтвердження повноважень виконавця на представлення інтересів замовника, отже не містить у собі, в повній мірі, передбачених істотних умов, що є самостійною підставою визнання його недійсним, відповідно до ст. 215 ЦК України. Крім того, розділ 5 Договору передбачає відповідальність виключно Замовника за невиконання або несвоєчасне виконання умов договору.
Позивач заперечує принцип обов`язковості Договору, оскільки його положення суперечать положенням законодавства та є несправедливими. Дисбаланс договірних прав та обов`язків особливо чітко простежується в силу безстроковості відносин за Договором, аде його положеннями не передбачено строк дії, що позбавляє позивача на необмежений період розпоряджатися своїм правом власності. Правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлюються законом, однак не можуть обмежуватися положеннями Договору.
Будь-яких правочинів купівлі-продажу за результатами надання виконавцем послуг, направлених на продаж об`єкта нерухомості за спірним Договором, сторонами не вчинялося.
Враховуючи викладене, позивач вважає що оскаржуваний Договір є недійсним, оскільки суперечить положенням ч.1 ст. 203 ЦК України та положенням п.п. 2,3,5,16,17 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Ухвалою суду від 01 травня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження, відповідачу надано час на подання відзиву на позовну заяву.
У підготовче засідання учасники справи не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подали.
Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність її учасників.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, заслухавши думку учасників справи, суд прийшов до такого.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що, реалізуючи п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі, й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Ухвалою суду від 28 березня 2024 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.
Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за договором про надання послуг.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
За такого, підстави для залишення позову без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України відсутні, а відтак, заява відповідача про залишення позову без розгляду не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ч.4 ч.1 ст.257, ст. 260 ЦПК України,
П О С Т А Н О В И В :
Заяву ОСОБА_2 про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача шляхом визнання недійсним договору про надання послуг від 14 вересня 2023 року № 1409 залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання протягом п`ятнадцяти днів апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Суддя В. С. Миргород