ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/8238/23
Провадження 2/362/989/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" серпня 2024 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Тельнової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області заяву представника ОСОБА_1 адвоката Шумило Н.М. про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Представник ОСОБА_1 адвокат Шумило Н.М., звернулася до суду з позовом, в якому просить в порядку спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію в сумі 1 031 467, 30 грн. в якості компенсації за частину вартості понесених витрат на невід`ємні поліпшення житлового будинку в період з 2009 року по 2018 рік, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію в сумі 1 223 068,00 грн. в якості компенсації за частину вартості квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2024 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку протягом десяти днів з дня її отримання для усунення недоліків позову.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.04.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

19.07.2024 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 про забезпечення позову, в якій вона просить накласти арешт на нерухоме майно незавершений будівництвом житловий будинок, загальною площею 340,2 кв.м, житловою площею 87,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що з 09 лютого 2008 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 20 лютого 2008 року, ОСОБА_1 , як дружина ОСОБА_3 зареєструвалась у спірному будинку, що стверджується інформацією, наведеною в будинковій книзі на спірний будинок. Окрім того, під час перебування сторін у шлюбі, а саме 09 червня 2015 року ними на ім`я відповідача було придбано однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , площею 42,8 кв.м. У 2019 році відносини сторін погіршилися, в тому числі і на підставі фінансових труднощів, оскільки ОСОБА_3 з 2010 року не працював та не мав доходів, тягар по утриманню дітей, спірного будинку, господарства, сплаті комунальних послуг у спірному будинку, тощо, повністю несла ОСОБА_1 . У зв`язку з наведеними обставинами, ОСОБА_3 у 2019 році покинув спірний будинок. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано. Взимку 2023 року позивач з дітьми змушені були виїхати з будинку, оскільки через постійні відключення електроенергії у зв`язку з пошкодженням електроустановок масованими обстрілами, не мали можливості опалювати будинок, так як газовий котел без електроенергії не працював. Навесні 2023 року позивач хотіли з дітьми повернутися у спірний будинок, відповідач заборонив її переїжджати. Коли позивач з дітьми все таки приїхала до спірного будинку, щоб взяти сезонні речі собі та дітям, то виявила, що у спірному будинку знаходилось дуже багато незнайомих людей (пристарілі люди, інваліди, обслуговуючий персонал та iн.)які сказали, що тут тепер будинок пристарілих. На прохання позивача показати відповідні документи, позивачу було відмовлено. Як стало відомо позивачу на початку червня 2023 року, 21 травня 2023 року відповідач виписав позивача із спірного будинку. Наразі позивач з дітьми проживає у придбаній нею 17 червня 2021 року квартирі, тобто після розірвання шлюбу з відповідачем, за адресою: АДРЕСА_3 . На прохання позивача вирішити майнові питання в позасудовому порядку, відповідач категорично відмовляється. З наведеного можна дійти висновку, що після розірвання шлюбу між сторонами, відповідач допустився накладення обтяжень на спірне майно, що свідчить про наявність у відповідача особистих не виконаних зобов`язань.

Наразі, коли відповідач залишився сам володіти і користуватись спірним будинком та дізнавшись про позовну заяву, подану позивачем про поділ спільного майна подружжя, відповідач дійшла висновків, що відповідач однозначно буде вживати заходів для його продажу. Нещодавно, відповідач, яка працює оцінювачем, випадково натрапила на об`яву подану відповідачем щодо продажу спірного будинку. У зв`язку з наведеними обставинами позивач переконалась, що відповідач з метою уникнення поділу спільного майна подружжя з позивачем, вживає активні дії щодо продажу спірного будинку.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Шумило Н.М. про забезпечення позову, перевіривши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями ст. 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до частин третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, а саме компенсацію в сумі 1 031 467, 30 грн. в якості компенсації за частину вартості понесених витрат на невід`ємні поліпшення житлового будинку та компенсацію в сумі 1 223 068,00 грн. в якості компенсації за частину вартості квартири.

Тобто спір виник з приводу поділу компенсації вартості нерухомого майна.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 922/4587/13 та від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц.

У постанові ВП Верховного Суду від 18.05.2021 року у справі №914/1570/20 вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Представником ОСОБА_1 - адвокатом Шумило Н.М. до заяви про забезпечення позову, як доказ про намір ОСОБА_3 щодо відчуження нерухомого майна додано скріншот зроблений із Viber, з якого вбачається, що розміщено об`яву про продаж, об`єктом продажу є будинок (загальною площею 340,2 кв.м., житловою площею 87,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ), в якості продавця зазначено ім`я відповідача та контактний номер телефону, але з вказаного скріншоту не вбачається за можливе встановити на якому саме сайті було розмішено оголошення та яким чином він це може зробити, якщо на вказаний будинок приватним виконавцем Артемчук Т.В було накладено обтяження № 50074885 (арешт нерухомого майна).

Також суд не може взяти до уваги як належний доказ вказаний скріншот, оскільки згідно з практикою Верховного Суду, зокрема, постановою від 19 січня 2022 року у справі №202/2965/21, роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»", тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки в такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення».

До заяви про забезпечення позову не приєднано жодних доказів щодо наміру відповідачів ухилитися від виконання судового рішення, враховуючи саме предмет позову.

Таким чином доводи заявника про те, що існує реальна загроза утруднення виконання чи неможливість виконання рішення суду в подальшому є лише припущеннями.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 (справа № 826/8556/17), від 25.04.2019 (справа № 826/10936/18).

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Враховуючи викладене те, що заява про вжиття заходів забезпечення позову ґрунтується на припущеннях позивача, а наданий доказскріншот суд не може взяти до уваги як належний доказ в підтвердження фактів імовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення суду в майбутньому в разі невжиття таких заходів, не наведено посилань на те, що існують обставини, які свідчать про реальну можливість або підготовчі дії відчуження відповідачем спірного будинку на якій і так накладено арешт на користь третіх осіб, крім того, будуть порушені права осіб, які не є учасниками справи, суд дійшов висновку про відхилення заяви про забезпечення позову.

Відхиляючи заяву заявника про вжиття заходів забезпечення позову суд також зауважує, що клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 76-78, 149-159, 247, 260, 353, 354 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Шумило Н.М. про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 .

Копію даної ухвали надіслати сторонам для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання).

Текст ухвали виготовлено 06.08.2024 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко