К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2024 року місто Київ

справа № 752/3933/20

апеляційне провадження № 22-ц/824/491/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Соколової В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві на рішення Голосіївського районного суду міста Києва у складі судді Плахотнюк К.Г. від 13 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві, третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення майнових збитків, заподіяних у результаті дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

21 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві (далі - ГУ ДСНС України у місті Києві), третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення майнових збитків, заподіяних у результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 26 вересня 2019 року на перехресті вул. Васильківської і вул. Бурмистенка у м. Києві за участі транспортних засобів Газ 3310, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , Mercedes - Benz Sprinter 311 CDI LWD, д.н.з. ( НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 і Mazda CX-5, д.н.з. НОМЕР_3 , під її керуванням, сталася ДТП.

ДТП сталася з вини водія Газ 3310, д.н.з. НОМЕР_4 , ОСОБА_2 , що встановлено постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року у справі № 752/21200/19 та постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 грудня 2019 року у справі № 752/21201/19.

Власником постраждалого в ДТП автомобіля марки Mazda CX-5, д.н.з. НОМЕР_3 , є позивач ОСОБА_1 .

Розмір матеріального збитку, заподіяного автомобілю позивача, становить 171 517,41 грн, що підтвержується висновком експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля Mazda CX-5, д.н.з. НОМЕР_3 , від 31 січня 2020 року.

Крім того, позивач поніс витрати на евакуацію свого автомобіля у розмірі 1 350 грн та витрати на проведення судової експертизи у розмірі 3 500 грн.

Оскільки ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП був співробітником ГУ ДСНС України у місті Києві, шкода має відшкодовуватись за правилами статті 1172 ЦК України.

Страховиком відповідача було прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування та здійснено виплату у розмірі 100 000 грн.

Із урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач просила стягнути із Головного управління ДСНС України на її користь 71 517,41 грн матеріальних збитків та 1 350 грн витрат на евакуацію автомобіля.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ГУ ДСНС України у місті Києві на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнових збитків 72 867,41 грн, а також понесених судових витрат у розмірі 4 228,67 грн, що складає належну до стягнення суму в розмірі 77 096,08 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП був співробітником ГУ ДСНС України у місті Києві, а транспортний засіб АЦ 2/40 (3310), д.н.з. НОМЕР_1 , знаходився на балансі відповідача. За таких обставин обов`язок щодо відшкодування майнової шкоди підлягає покладенню на відповідача на підставі частини 1 статті 1172 ЦК України. Страховик відповідача здійснив страхове відшкодування на користь ОСОБА_1 за завдану майнову шкоду у розмірі 100 000 грн. Вказані дії страхової компанії позивач не оскаржувала. Розмір не відшкодованих матеріальних збитків становить 71 517,41 грн, які позивач просить стягнути з відповідача ГУ ДСНС України у м. Києві. За надання експертних послуг та складання зазначеного вище висновку позивачем було сплачено суму в розмірі 3 500 грн. Також позивач поніс витрати на евакуацію свого автомобіля у загальному розмірі 1 350 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарзі ГУ ДСНС України у місті Києві, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Заявник зазначає, що судом першої інстанції не була врахована позиція відповідача щодо порушення методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, а також той факт , що експертне дослідження проводилося у період із 9 січня 2020 року по 31 січня 2020 року, тобто майже через 5 місяців з моменту ДТП.

Пунктом 5.2 Методики передбачено, що уразі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

У дослідженні приймала участь тільки позивач, а відповідачу не було повідомлено про дату, час та місце проведення дослідження, що позбавило відповідача можливості вмотивовані зауваження та заперечення до висновку, який був прийнятий судом як основний доказ при визначені розміру шкоди, зважаючи на відсутність інших доказів (актів виконаних робіт, чеків, накладних і т.д.), які б підтверджували фактичні витрати позивача.

Крім того ні висновком експерта, ні іншими доказами не підтверджено факт належного зберігання транспортного засобу до моменту проведення експертизи. Зазначене могло призвести до того, що експертом були враховані додаткові пошкодження, які виникли під час зберігання транспортного засобу.

Також судом не враховано, що ДТП була вчинена під час виїзду водія 8-ДПРЧ Голосіївського районного управління ГУ ДСНС України у місті Києві ОСОБА_2 на ліквідацію наслідків надзвичайної ситуації.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Учасники справи не скористалися правом на подання відзиву.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 26 вересня 2019 року о 17 год. на перехресті вул. Васильківської і вул. Бурмистенка у м. Києві сталася ДТП за участі транспортних засобів Газ 3310, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , Mercedes - Benz Sprinter 311 CDI LWD, д.н.з. ( НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 і Mazda CX-5, д.н.з. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року у справі № 752/21200/19 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу, що становить 340 грн (а. с. 4, 5).

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 грудня 2019 року у справі № 752/21201/19 провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення (а. с. 6-8).

ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП був співробітником ГУ ДСНС України у місті Києві, а транспортний засіб Газ 3310, д.н.з. НОМЕР_1 , знаходився на балансі ГУ ДСНС України у місті Києві.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля Mazda CX-5, д.н.з. НОМЕР_5 , від 31 січня 2020 року № 4, складеного судовим експертом ТОВ «Українська експертна компанія» Бородіним А.В. (діє на підставі свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта від 15 грудня 2017 року № 1919), вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mazda CX-5, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , на дату оцінки 26 вересня 2019 року складає 171 517,41 грн (а. с. 12-24).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Положеннями частини 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Потерпілий має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок ДТП, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП 26 вересня 2019 року встановлена постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року у справі № 752/21200/19, а тому в силу вимог частини 4 статті 82 ЦПК України зазначена обставина є преюдиційною для цієї справи.

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) сформульовано висновок, що аналіз норм

статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц, та у постановах Верховного Суду: від 23 березня 2020 року у справі № 373/1773/18-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки необхідно розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП був співробітником ГУ ДСНС України у місті Києві, а транспортний засіб Газ 3310, д.н.з. НОМЕР_1 , знаходився на балансі ГУ ДСНС України у місті Києві.

Сторона відповідача зазначала, що водій 8-ДПРЧ Голосіївського районного управління ГУ ДСНС України у місті Києві ОСОБА_2 на момент ДТП о 17:00 год.

їхав за сигналом «Тривога» на пожежній автоцистерні АЦ 2/40 (3310)-102 д.н. НОМЕР_1 на ліквідацію наслідків надзвичайної ситуації.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_2 , перебуваючи в трудових відносинах з ГУ ДСНС України у місті Києві, керуючи належним відповідачу автомобілем Газ 3310, д.н.з. НОМЕР_1 , під час виконання своїх трудових обов`язків, скоїв ДТП, внаслідок чого заподіяв шкоду позивачу, тому суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що обов`язок щодо відшкодування майнової шкоди підлягає покладенню на роботодавця на підставі частини 1 статті 1172 ЦК України.

Відповідно до статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 1 статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати

страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Враховуючи те, що виплачена позивачу сума страхового відшкодування у розмірі 100 000 грн є меншою від оціненої майнової шкоди, потерпіла особа не позбавлена права на реальне відшкодування заподіяних внаслідок ДТП збитків за рахунок винної особи, обсяг відповідальності якої обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля Mazda CX-5, д.н.з. НОМЕР_5 , від 31 січня 2020 року № 4, складеного судовим експертом ТОВ «Українська експертна компанія» Бородіним А.В., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mazda CX-5, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , на дату оцінки 26 вересня 2019 року складає 171 517,41 грн.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення із ГУ ДСНС України у місті Києві на користь позивача грошових коштів у розмірі 71 517,41 грн, що становить різницю між вартістю матеріального збитку, завданого позивачу (171 517,41 грн), та розміром страхового відшкодування (100 000 грн).

Також позивач поніс витрати на евакуацію свого автомобіля у загальному розмірі 1 350 грн, що підтверджується актами виконаних робіт від 26 вересня 2019 року та 2 жовтня 2019 року та квитанціями від 26 вересня 2019 року № 2267206 та від 2 жовтня 2019 року № 2267226 (а. с. 54-55, 63-64), а тому такі кошти підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із проведенням експертизи; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду(частина 3 статті 133 ЦПК України).

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 сплатила за проведення експертизи 3 500 грн, що підтверджується рахунком-фактурою від 8 січня 2020 року № СФ-000002 (а. с. 53).

Суд врахував висновком експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля Mazda CX-5, д.н.з. НОМЕР_5 , від 31 січня 2020 року № 4як доказ під час розгляду справи та ухвалення судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що витрати, здійснені позивачем за проведення експертизи у справі, є обґрунтованими, безпосередньо пов`язані із розглядом справи та підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля Mazda CX-5, д.н.з. НОМЕР_5 , від 31 січня 2020 року № 4 виконано з порушенням 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів є безпідставними, оскільки згідно з пунктом 5.2 зазначеної Методики у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із

зазначенням дати місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі що викликається або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо).

Отже, присутність заінтересованих осіб не є імперативною вимогою, а забезпечується лише у разі наявності відповідної потреби.

Крім того, доводи сторони відповідача про те, що представника відповідача не було викликано для проведення огляду пошкодженого транспортного засобу для проведення автотоварознавчої експертизи є не обґрунтованими, оскільки відповідач не навів об`єктивного підтвердження того, що його відсутність під час огляду пошкодженого під час ДТП автомобіля призвела до неправомірності наведених у висновку розрахунків. Наведені посилання носять характер припущень, що не можуть бути оцінені та враховані судом.

Наведене узгоджується із висновками Верховного Суду, зробленими у постанові від 23 листопада 2020 року у справі № № 643/10751/16-ц (провадження № 61-17704св19).

Колегія суддів зазначає, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля Mazda CX-5, д.н.з. НОМЕР_5 , від 31 січня 2020 року № 4, складений судовим експертом Бородіним А.В., який має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення експертизи за видом експертної спеціальності: 12.2. «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитків, завданого власнику транспортного засобу», свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта від 15 грудня 2017 року № 1919.

Висновок експертного автотоварознавчого дослідження проведено експертом, якому за законом надано право на проведення таких досліджень. Оцінку проведено з використанням Методики товарознавчої експертизи та оцінки транспортного засобу.

З огляду на таку засаду цивільного процесу як змагальність сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, на виконання чого позивачем суду надано вищезазначені докази, і в даному випадку закон (частина 3 статті 78 ЦПК України) не визначає виключного переліку засобів доказування, якими мають бути підтверджені обставини розміру завданої шкоди.

Заперечуючи проти визначеної судовим експертом суми матеріального збитку, відповідач не надав доказів іншого розміру завданої шкоди, а також не скористався своїм правом заявляти клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи у справі.

З вказаних підстав суд приймає до уваги наданий позивачем доказ на підтвердження розміру завданої майнової шкоди - висновок експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля Mazda CX-5, д.н.з. НОМЕР_5 , від 31 січня

2020 року № 4, складений судовим експертом ТОВ «Українська експертна компанія» Бородіним А.В.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що ДТП була вчинена під час виїзду водія 8-ДПРЧ Голосіївського районного управління ГУ ДСНС України у місті Києві ОСОБА_2 на ліквідацію наслідків надзвичайної ситуації, то колегія суддів зазначає, що вказана обставина не звільняє відповідача від відповідальності за шкоду, заподіяну його працівником, а навпаки підтверджує, що така шкода була завдана під час виконання працівником своїх трудових обов`язків. Заявник помилково посилається на положення частини сьомої статті 79 Кодексу цивільного захисту України, якими передбачено, що матеріальні збитки, завдані внаслідок пошкодження майна під час проведення аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації, органами управління та силами цивільного захисту не відшкодовуються, оскільки вказана норма стосується випадків заподіяння шкоди саме під час проведення аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації, тоді як у спірних правовідносинах шкода позивачу завдана внаслідок ДТП.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статі 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: