Справа № 136/693/24
Провадження № 22-ц/801/1486/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шпортун С. В.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 рокуСправа № 136/693/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Овсієнко А. В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Банк Форвард» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області у складі судді Шпортун С. В. від 10 травня 2024 року,

встановив:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Банк Форвард» (далі АТ «Банк Форвард») про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

На обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що 28 серпня 2020 року між ним та Приватним акціонерним товариством «Банк Форвард», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», укладено кредитний договір № 200297866.

14 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Є. Ю., у зв`язку із заборгованістю за кредитним договором № 200297866 від 28 вересня 2020 року, вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 5155, яким запропоновано задовольнити вимоги кредитора у розмірі 58417 грн 48 к. з урахуванням витрат пов`язаних із вчиненням виконавчого напису.

20 травня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Овсієнко А. В. відкрито виконавче провадження № 65515402 щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 5155.

Зазначав, що вказаний виконавчий напис є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, тому що нотаріусом не перевірено безспірність вимог стягувача, не перевірено наявність доказів належного направлення та отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення виконавчого напису, що передбачений пунктом 2.3. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а також не надано достатніх доказів відповідно до пункту 3.2. передбачених Переліком документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, що свідчить про порушення діючого законодавства.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 10 травня 2024 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 14 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Є. Ю., зареєстрований в реєстрі за № 5155, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором № 200297866 від 28 вересня 2020 року на загальну суму 50834 грн 07 к.

Стягнуто з АТ «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 1816 грн 80 к. у відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не спростовано, що кредитний договір, на підставі якого вчинено виконавчий напис, нотаріально не посвідчений та не надано доказів безспірності вчиненого виконавчого напису.

В апеляційній скарзі АТ «Банк Форвард», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просило рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 10 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги покликалося на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку шодо відсутність доказів безспірності суми заборгованості позивача перед АТ «Банк Форвард» та, як наслідок, порушення приватним нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису.

Зазначало, що АТ «Банк Форвард» відповідно до вимог закону надало нотаріусу всі передбачені законом документи, що підтверджують безспірність заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 200297866 від 28 вересня 2020 року, в тому числі і виписку по рахунку боржника, оформлену у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Натомість ОСОБА_1 не надано заперечень щодо розміру такої заборгованості за кредитним договором та не надано доказів на її спростування.

Посилання позивача на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 є необґрунтованим, тому що вказане судове рішення жодним чином не обмежує нотаріуса у праві на вчинення виконавчого напису у випадку наявності достатніх документів, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Отже позивачем не було доведено неправомірності дій банку та нотаріуса, у зв`язку з чим висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є помилковим.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що постановлене з дотриманням норм процесуального права відповідно до фактичних обставин справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 28 вересня 2020 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Форвард», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», укладено кредитний договір № 200297866.

14 травня 2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю. вчинено виконавчий напис № 5155 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором № 200297866 від 28 вересня 2020 року; стягнення заборгованості проводиться за період з 18 лютого 2021 року по 20 березня 2021 року, в розмірі 50834 грн 07 к., з яких: 40376 грн 07 к. заборгованість за кредитом, 9217 грн 32 к. заборгованість за процентами, 140 грн 00 к. плата за пропуск мінімальних платежів; крім того 1100 грн 00 к. плата із стягувача за вчинення виконавчого напису

20 травня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Овсієнко А. В. відкрито виконавче провадження № 65515402 щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 5155.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Овсієнко А. В. від 20 травня 2021 року накладено арешт на грошові кошти боржника та 01 червня 2021 року постановою звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи.

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що: «оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника».

Як видно з матеріалів справи, виконавчий напис вчинений нотаріусом 14 травня 2021 року, тобто після набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Укладений між банком та ОСОБА_1 кредитний договір № 200297866 від 28 вересня 2020 року, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально.

Отже оскільки кредитний договір не є нотаріально посвідченим, тому не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, що виник між сторонами справи, з урахуванням норм матеріального права, прийшов до правильного висновку про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тому що він був вчинений за відсутності відповідних на те підстав.

Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-383 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Форвард» залишити без задоволення, а рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 10 травня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. В. Ковальчук

Т. М. Шемета