ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6227/24 Справа № 214/6700/22 Суддя у 1-й інстанції - Сіденко С.І. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 214/6700/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 травня 2023 року, яке ухвалено суддею Сіденко С.І. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 04 травня 2023 року,

УСТАНОВИВ:

В грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Широківський відділ державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), про звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Позов мотивований тим, що від що від шлюбу з відповідачкою вони мають неповнолітніх дітей: синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі судового наказу від 27 липня 2018 року з нього на утримання дітей на користь відповідачки стягуються аліменти у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), однак у зв`язку з тимчасовою відсутністю роботи у нього утворився борг по аліментам у сумі 26 611,54 грн. На момент присудження аліментів діти проживали разом з матір`ю, однак з 17 березня 2022 року сини проживають разом з ним та знаходяться на його повному утриманні. Їх мати участі у вихованні та забезпеченні дітей не приймає, стягнуті з нього кошти витрачає на власні потреби, ігноруючи обов`язок не лише по утриманню власних дітей, а й перерахування отриманих нею на утримання дітей коштів на їх спільних синів.

На підставі наведеного вище, у зв`язку із фактичним проживанням з ним дітей та їх повним утриманням, позивач просив суд звільнити його від сплати аліментів, присуджених судовим наказом від 27 липня 2018 року у справі № 214/3122/18 на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відкликавши вказаний судовий наказ.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 травня 2023 року позов задоволено.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнутих з нього на користь матері дитини ОСОБА_2 судовим наказом, виданим Саксаганського районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 липня 2018 року у справі № 214/3122/18, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відкликано судовий наказ, виданий Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 27 липня 2018 року у справі № 214/3122/18 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до їх повноліття, на користь матері дитини ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 992 грн 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просить колегію суддів скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції розглянуто справу за її відсутності, про наявність даного спору в суді вона не була обізнана, заяв та клопотань на електронну адресу суду не направляла, а наявні в матеріалах справи заяви та клопотання, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про обізнаність відповідача про розгляд цієї справи, не містять електронного підпису відповідача, тому ідентифікувати в установленому порядку автора таких заяв та клопотань неможливо. Зауважує на тому, що в період розгляду даної справи вона перебувала у Республіці Польщі, разом з дітьми.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що дійсно, через початок повномасштабного вторгнення рф позивач, який проживав у Республіці Польщі тривалий час, запропонував їй забрати дітей до себе, але за умови, що я залишусь у м. Кривому Розі. Зауважує на тому, що вони з позивачем обумовили, що в Республіці Польщі діти будуть проживати почергово з батьком та нею, тобто вони визначили місце проживання дітей у порядку, який встановлений ст. 160 СК України.

Апелянт звертає увагу на те, що вона не витрачала на свою користь аліменти, як про те бездоказово стверджує позивач, вона купувала дітям одяг та передавала його до Республіки Польщі, надавала кошти позивачу для придбання продуктів харчування, також безпосередньо надавала кошти синам. В період перебування в Республіці Польщі вона самостійно утримує дітей, займається їх вихованням, навчанням в українських закладах освіти, організовує їх дозвілля, купує необхідні товари, про що надає до апеляційної скарги сімейні фотознімки, виписки з карткового рахунку, проїзні документи, копії закордонних паспортів.

Зауважує на тому, вказані нею обставини можуть підтвердити самі діти, які за своїм віком можуть бути заслуханими в судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

В судове засідання апеляційного суду сторони учасники судового розгляду не з`явилися.

Судова повістка-повідомлення про розгляд справи 30 липня 2024 року об 13:40 годині, надіслана апеляційним судом на адресу сторін-учасників:

ОСОБА_1 не вручена адресату та повернута на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України, є днем вручення судової повістки;

ОСОБА_2 не вручена адресату та повернута на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України, є днем вручення судової повістки.

Отже, учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, з наступних підстав.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судовим наказом, виданим Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 липня 2018 року у справі № 214/3122/18, з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до їх повноліття, на користь матері дитини ОСОБА_2 , починаючи стягнення з 18 травня 2018 року.

Постановою державного виконавця Широківського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 14 липня 2020 року відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного судового наказу, станом на вересень 2022 року борг складає 26 611,54 грн.

Відповідно до копій паспортів дітей сторін у справі 17 березня 2022 року діти виїхали за межі України, відповідно до довідок навчального закладу м. Познань Республіки Польща, Вячеслав та ОСОБА_4 є учнями вказаного закладу.

Згідно наданої до суду копії договору оренди житлового приміщення, укладеного в м. Познань 28 березня 2022 року ОСОБА_7 , як орендарем, разом з ним в орендованому приміщенні будуть проживати його родина, у тому числі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Звертаючись до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, позивач посилався на те, що їх спільні з відповідачем діти фактично проживають з ним та знаходяться на його повному утриманні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з їх доведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959 року), Конвенції ООН про права дитини (1989 року), міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року), «Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості».

Закон України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001року вказує на те, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, у редакції яка діяла на час звернення з даним позовом, батьки зобов`язані утримувати своїх дитей до досягнення ними повноліття.

Положеннями ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч.3 ст.181 СК України).

У п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів.

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження.

З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому, обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

У справі встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, що як на момент звернення позивача до суду з даним позовом, так і на момент ухвалення оскаржуваного рішення, діти сторін у справі - неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували у Республіці Польща та проживали разом з батьком позивачем у справі, чого не заперечує відповідач у справі.

Відповідно до довідок навчального закладу м. Познань Республіки Польща, а саме Початкової Школи № 35 в Навчальному комплексі школи та дитячого садочка № 1 в Познані, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є учнями вказаного закладу (а.с.14-17).

Згідно наданої до суду копії договору оренди житлового приміщення, укладеного в м. Познань 28 березня 2022 року ОСОБА_7 , як орендарем, разом з ним в орендованому приміщенні будуть проживати його родина, у тому числі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (а.с.18-25).

Таким чином, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для припинення стягнення аліментів з батька ОСОБА_1 на користь матері ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що будучи обізнаною про наявність даного спору, відповідач по справі не скористалась своїм правом, відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, надати суду докази на спростування доводів позивача, викладених в позовній заяві.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що про наявність даного спору в суді вона не була обізнана, заяв та клопотань на електронну адресу суду не направляла, а наявні в матеріалах справи заяви та клопотання, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про обізнаність відповідача про розгляд цієї справи, не містять електронного підпису відповідача, тому ідентифікувати в установленому порядку автора таких заяв та клопотань неможливо, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки в матеріалах справи міститься заява відповідача ОСОБА_2 про надання їй матеріалів справи для ознайомлення з відміткою про те, що остання з матеріалами справи ознайомилась 12 квітня 2023 року, що свідчить про обізнаність відповідача про наявність даного спору в суді та обізнаність про дату розгляду справ 04 травня 2024 року (а.с.59).

Посилання апелянта на те, що в період розгляду даної справи вона перебувала у Республіці Польщі, разом з дітьми, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки відповідно до копії паспорту відповідача, остання перебувала у Республіці Польща з 02 жовтня 2022 року по 07 квітня 2023 року, та вже 12 квітня 2023 року ознайомилась з матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач дійсно, через початок повномасштабного вторгнення рф позивач, який проживав у Республіці Польщі тривалий час, запропонував їй забрати дітей до себе, але за умови, що я залишусь у м. Кривому Розі не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що діти сторін у справі фактично проживають з позивачем та знаходяться на його повному утриманні, навпаки підтверджують обставини, викладені позивачем у позові.

Крім того слід зауважити, що відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В своїй апеляційній скарзі сама відповідач ОСОБА_2 зауважує на тому, що вони з позивачем обумовили, що в Республіці Польщі діти будуть проживати почергово з позивачем та відповідачем, тобто сторони у справі визначили місце проживання дітей у порядку, який встановлений ст. 160 СК України.

За вказаною домовленістю сторін у справі, останні не визначились з ким із них будуть проживати діти, що є передумовою для стягнення аліментів, тому стягнення аліментів з одного з батьків, в даному випадку, суперечить інтересам другого з батьків.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що копія договору оренди житлового приміщення, укладеного в м. Познань 28 березня 2022 року, беззаперечно не підтверджує факт спільного проживання дітей з батьком колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки сама відповідач не заперечує факту проживання дітей з батьком з початку повномасштабного вторгнення рф в Україну, при цьому заперечуючи факт проживання дітей з батьком, відповідач не надала належних та допустимих доказів того, що діти проживають з нею та не вказувала в апеляційній сказі на те, що діти наразі проживають з нею.

Посилання апелянта на те, що вона не витрачала на свою користь аліменти, як про те бездоказово стверджує позивач, вона купувала дітям одяг та передавала його до Республіки Польщі, надавала кошти позивачу для придбання продуктів харчування, також безпосередньо надавала кошти синам не підтверджені належними та допустимим доказами у справі. А той факт, що в період перебування в Республіці Польщі вона самостійно утримує дітей, займається їх вихованням, навчанням в українських закладах освіти, організовує їх дозвілля, купує необхідні товари, про що надає до апеляційної скарги сімейні фотознімки, виписки з карткового рахунку, проїзні документи, копії закордонних паспортів, свідчить про виконання відповідачем, обов`язку з утримання дітей.

Отже доводи апеляційної скарги відповідача не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 липня 2024 року.

Головуючий:

Судді: