Справа № 209/1594/24
Провадження № 4-с/209/12/24
У Х В А Л А

Іменем України

04 липня 2024 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шендрика К.Л.,

за участі секретаря Драгунцевої С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», на дії/бездіяльність органу примусового виконання,-

в с т а н о в и в :

Адвокат Глушко З.В. звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 зі скаргою, в якій просила зобов`язати Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 , що накладений в межах виконавчого провадження № 51014978 (номер запису про обтяження 14478225).

На обґрунтування скарги зазначила, що 28 лютого 2024 року скаржниця звернулась до приватного нотаріуса для посвідчення правочину з купівлі нерухомого майна, однак нотаріус повідомила, що на все нерухоме та рухоме майно, яке належить їй, накладено арешт, та надала відповідну письмову інформацію із Єдиного реєстру обтяжень нерухомого майна. Згідно з номером запису обтяження 14478225 (спеціальний розділ), арешт накладений відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, прийнятої 12.05.2016 року головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпродзержинськ ГТУЮ у Дніпропетровській області Добридніком С.А. по ВП № 51014978. На звернення до начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна, отримано відповідь про те, що арешт відділом ДВС не може бути знято. Згідно відповіді, у період з 05.05.2016 року по 02.06.2016 року в Дніпровському відділу ДВС перебувало виконавче провадження № 51014978 з виконання виконавчого напису № 1648, виданого 10.03.2016 року нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості у розмірі 35670,63 грн., в ході виконання якого державним виконавцем було вжито заходів щодо накладення арешту на все майно боржника, дані про публічне обтяження внесені до Державних реєстрів. Також повідомлено, що ВП № 51014978 було завершене державним виконавцем 02.06.2016 року, оригінал виконавчого документу було направлено до УДВС ГТУЮ у Полтавській області для скерування до відповідного відділу ДВС для виконання за належністю, оскільки було встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Із відповіді органу ДВС також слідує, що вказане виконавче провадження було завершене та знищене у зв`язку із закінченням строку зберігання, рішення про зняття арешту з майна при цьому не приймалося через те, що це не передбачено ЗУ «Про виконавче провадження». Також повідомлено, що реєстр боржників функціонує з 2017 року, а відтак, дані про завершені виконавчі провадження за боржником до цього моменту не відображаються. Про відкриття виконавчого провадження № 51014978 та про накладення арешту на все майно, в рамках даного провадження, ОСОБА_1 державним виконавцем не була повідомлена. Згідно листа-відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 50516/45576-26-23/15.5 від 23.10.2023 року повідомлено, що на виконанні в Крюківському ВДВС у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з 23.06.2016 року перебувало виконавче провадження № 51491476. Державним виконавцем 25.03.2019 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. Повторно вищезазначений виконавчий документ на примусове виконання до територіальних відділів ДВС Полтавської області не пред`являвся. Вказує, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, тому просить суд скасувати арешт.

Скаржниця ОСОБА_1 та її представник адвокат Глушко З.В. у судове засідання не з`явилася, просила задовольнити скаргу.

Начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд скарги у його відсутність, не заперечував у задоволенні вимог скаржниці щодо скасування арешту.

Частиною 2 ст. 450 ЦПК України визначено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Частиною 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали скарги, заперечення державного виконавця на скаргу з додатками суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта 12.05.2016 року державним виконавцем Дніпровського ВДВС м. Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області в рамках ВП № 51014978 накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , в тому числі на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до відповіді Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 28.3-27/74698 від 08.03.2024 року На примусовому виконанні у відділі у період з 05.05.2016 по 02.06.2016 перебувало виконавче провадження №51014978 з виконання виконавчого напису №1648 вчиненого 10.03.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО, Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" боргу в сумі 35670,63 грн. Зазначене виконавче провадження було завершено державним виконавцем 02.06.2016 на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 р. зі змінами та доповненнями) у зв`язку з тим, що в ході проведених державним виконавцем виконавчих дій встановлено, що ОСОБА_1 не мешкає у АДРЕСА_2 . Згідно довідки з міграційної служби, у м. Дніпродзержинську зареєстрованим не значиться. Згідно даних виконавчого документу, адреса проживання боржника зазначена у АДРЕСА_1 . Виконавчий документ було направлено для подальшого виконання за належністю за адресою проживання до УДВС ГТУЮ у Полтавській області для скерування до відповідного відділу ДВС. В ході виконання виконавчого напису нотаріуса Дніпровським відділом ДВС міста Дніпродзержинськ ГТУЮ у Дніпропетровській області, державним виконавцем вжито заходів щодо накладення арешту на все майно боржника. Дані про публічне обтяження внесено до Державних реєстрів. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська на підставі виконавчого напису нотаріуса про стягнення з боржника заборгованості на користь стягувана, ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Стягнення за виконавчим документом та постановами державного виконавця не проводилися. З приводу надання іншої, більш детальної, інформації щодо виконавчого провадження повідомляємо, що матеріали виконавчого провадження №51014978 з виконання виконавчого напису №1648 вчиненого 10.03.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО, Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" боргу в сумі 35670,63 гри., знищені відповідно до п.2 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 №1829/5, зареєстрованого в МЮУ 08.06.2017 за №699/30567, у зв`язку із закінченням передбаченого законодавства терміну його зберігання, на підставі розпорядчого документу керівника відділу ДВС.

Згідно відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 50516/45576-26-23/15.5 від 23.10.2023 року, на виконанні в Крюківському відділі державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з 23.06.2016 перебувало виконавче провадження № 51491476 з примусового виконання виконавчого напису № 1648, виданого 10.03.2016 нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості у розмірі 35 670,63 грн. Керуючись пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 25.03.2019 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. Заборгованість по виконавчому провадженню станом на 25.03.2019 року становить 23 794,27 грн. Повторно вищезазначений виконавчий документ на примусове виконання до територіальних відділів ДВС Полтавської області не пред`являвся.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім встановлених у частині 2 цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виходячи з аналізу положень ЗУ "Про виконавче провадження", виконавець вчиняє виконавчі дії спрямовані на виконання рішення суду в межах виконавчого провадження.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження".

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на момент звернення позивача до суду).

Частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19)).

Таким чином, ОСОБА_1 як боржник у рамках виконавчого провадження №51014978 звернулась до суду зі скаргою, оскільки опис та арешт майна проводився державним виконавцем, тому обраний нею спосіб захисту відповідає обставинам справи.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з абз.1 п. 20 р. ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

У Постанові Верховного суду у справі № 927/322/14 від 14.08.2023 року зазначено, що «Наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11.

Аналізуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку, що державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 51014978 при завершенні виконавчого провадження та його знищені, арешт майна знятий не був, що порушує права ОСОБА_1 , як власника майна та обмежує можливість вчиняти дії щодо розпорядження цим майном. тому є підстави для задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 5, 13, 18, 19, 48 Закону України «Про виконавче провадження, ст. 60 КПК України, ст.ст. 260 263, 447, 450, 451 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», на дії/бездіяльність органу примусового виконання задовольнити.

Арешт накладений Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в межах виконавчого провадження №51014978 (номер запису про обтяження 14478225) на все майно ОСОБА_1 скасувати.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів дня вручення йому ухвали суду.

Суддя К.Л.Шендрик