ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 712/5220/24
Провадження № 22-ц/821/1172/24
категорія 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І, Новікова О.М.

за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2024 року (ухваленого під головуванням судді Троян Т.Є. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко-Тайс» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

20 квітня 2024 року ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» звернулося через засоби поштового зв`язку до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 07 листопада 2007 року по справі №2-3956-2007, котре набрало законної сили, позов КС «ФЕДЕРАЦІЯ» до ОСОБА_1 задоволено.

Відповідно до даного рішення до стягнення із ОСОБА_1 підлягає на користь КС «ФЕДЕРАЦІЯ» заборгованість на підставі договору кредиту АЦ-00144 від 13 вересня 2006 року, а також судові витрати у загальному розмірі 5 828,51 гривень.

На даний час рішення суду та виконавчі листи по вказаній справі, видані Соснівським районним судом міста Черкаси, не виконані.

17 березня 2023 року між КС «ФЕДЕРАЦІЯ» та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» було укладено договір №17-03-2023/3 купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості.

Згідно із пунктом 1.2. даного договору, у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Продавець продає Покупцю, а Покупець придбаває (набуває) права солідарної вимоги до ОСОБА_1 , що іменується надалі «Боржник», щодо виконання грошового зобов`язання, зокрема та не обмежуючись, у розмірі 5 756,69 гривень, набутих Продавцем та належних останньому на підставі договору кредиту №АЦ-00144 від 13 вересня 2006 року та рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 07 листопада 2007 року по справі №2-3956-2007, котре набрало законної сили, та існує (винесене) у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та/або неповним виконанням Боржниками грошового зобов`язання на підставі договору кредиту №АЦ-00144 від 13 вересня 2006 року.

Вказує, що відповідно до вказаного, новим та належним кредитором по відношенню до Відповідача є ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс»», котре користується всіма правами кредитора, які витікають із договору кредиту №AЦ-00144 від 13 вересня 2006 року, та рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 07 листопада 2007 року по справі №2-3956-2007, яке набрало законної сили.

Оскільки станом на день подання позову зобов`язання відповідачів перед новим кредитором в повному обсязі не виконані, відповідач зобов`язаний сплатити на користь ТОВ «Компанія НІКО-ТАЙС» 3% річних та інфляційні втрати у зв`язку із неналежним та несвоєчасним здійснення виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим позивач вимушений звертатись до суду з вказаним позовом.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс»» за період з листопада 2007 року по березень 2024 року 2 884,32 грн. 3%-річних та 34 073,71 грн. інфляційних втрат на підставі договору кредиту №AЦ-00144 від 13 вересня 2006 року та рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 07 листопада 2007 року по справі №2-3956-2007, а також судові витрати у розмірі 3 028,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2024 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач неправомірно нарахував відповідачу три відсотки річних та інфляційні втрати в період з 24 квітня 2021 по березень 2024 року, який хоча і знаходиться в межах трирічного строку, проте, позичальник звільняється у вказаний період від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних за період з листопада 2007 по 24 квітня 2021 року - то він знаходиться поза межами трирічного строку позовної давності, а тому в цій частині позов задоволенню також не підлягає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

07 червня 2024 року через систему «Електронний суд», ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» подало до Черкаського апеляційного суду скаргу, в якій просило скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2024 року та ухвалити нове, яким частково задовольнити вимоги ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» до ОСОБА_1 про стягнення нарахованого розміру 3 % та інфляційних втрат у зв`язку із неналежним та несвоєчасним здійсненням виконання грошового зобов`язання на підставі договору кредиту №АЦ-00144 від 13.09.2006 та рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.11.2007 та стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача 2 506,56 грн. 3% річних та 24 689,74 грн. інфляційних втрат.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом помилково застосовано до позовних вимог п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», адже положення даної норми не містить прямого застереження щодо звільнення від сплати 3% річних та інфляційних втрат, в цей же час 3 % річних та інфляційних втрат не є «іншим платежем» згідно умов договору, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» чітко визначено, що звільняється особа від виконання пені, штрафу та інших платежів, передбачених договором.

Судом не враховано норми та приписи ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України, правових висновків Верховного Суду у постановах від 21.10.2020 у справі № 509/3589/16-ц, від 04.09.2019 у справі № 311/380/16-ц, від 13.11.2019 у справі № 496/4057/16-ц та інших.

Вказує, що судом без належного правового дослідження та оцінки залишено подані та існуючі докази у даній справі, а також повноваження суду, можливість та процесуальний порядок вибіркового здійснення оцінки існуючих у справі доказів, а також залишенням без уваги змісту та сутності порушеного права позивача, періоду заявлення до стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідно до змісту позовної заяви із врахуванням положень ст. 256, 257, 267, 599, 625 ЦК України.

Вказує, що відповідачем не було подано до суду відзиву на позов та не було заявлено будь-яких інших клопотань, в тому числі, й щодо застосування строку позовної давності.

Вважає обгрунтування рішення суду дією карантинних обмежень у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби та п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» помилковими.

На думку скаржника, у позивача виникло право вимоги до відповідача щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за період існуваня заборгованості, зокрема з 08.11.2007 по 23.02.2022, у зв`язку із чим вважає правильними суму нарахованих 3% річних - 2 506,56 грн та суму нарахованих інфляційних втрат - 24 689,74 грн.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 07 листопада 2007 року по справі №2-3956-2007, котре набрало законної сили, підлягає до стягнення із ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «ФЕДЕРАЦІЯ» заборгованість на підставі договору кредиту №АЦ-00144 від 13.09.2006 року, а також судові витрати у загальному розмірі 5 828,51 грн.

На даний час рішення суду та виконавчі листи по вказаній справі, видані Соснівським районним судом міста Черкаси, не виконані, борг складає 5 828,51 грн.

Як вбачається з реєстру судових рішень, відповідно до ухвали Соснівського районного суду міста Черкаси від 21 червня 2023 року по справі № 2-3956-2007, в задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Федерація» до ОСОБА_1 про стягнення боргу - відмовлено.

Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 02 листопада 2023 року по справі № 2-3956-2007, відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа по цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Федерація» до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає, що позичальником після набрання чинності рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2007 року, воно не було виконано, заборгованість погашена не була, тому у позивача, як такого, що набув права вимоги за кредитним договором до позичальника за Договором кредиту № АЦ-00144 від 13.09.2006, виникло право на стягнення зазначеної заборгованості.

Згідно наданого позивачем в апеляційній скарзі розрахунку 3 % річних становить 2 506,56 грн. та інфляційні втрати становлять - 24 689,74 грн.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ, дійшов наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згвідно ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Тобто, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов`язуються із виконанням боржником обов`язку первісному кредитору, а не у звільненні від такого обов`язку в цілому.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 07 листопада 2007 року у справі №2-3956-2007, котре набрало законної сили, підлягає до стягнення із ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «ФЕДЕРАЦІЯ» заборгованість на підставі договору кредиту №АЦ-00144 від 13.09.2006 року, а також судові витрати у загальному розмірі 5 828,51 грн.

Оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази та підтвердження погашення кредитної заборгованості, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором, не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника.

Враховуючи зазначене вище, після набрання законної сили рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.11.2007 , позивач має право звернутися з вимогою про стягнення лише платежів, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, які висвітлені у постанові від 10.12.2019 по справі № 711/10198/15.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), якою відступлено від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20.01.2016 у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02.03.2016 у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, висвітленими у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, в тому числі і за договором страхування, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Із наведеного слідує, що грошове зобов`язання це - цивільне правовідношення, в якому праву вимоги кредитора кореспондує юридичний обов`язок боржника здійснити відповідний платіж, тобто вчинити дію, що полягає у передачі грошей, яке також виникає з рішення суду, яким стягнуто заборгованість з боржника на користь кредитора.

Крім того, за правовими висновками Верховного Суду (постанова ВП ВС від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц), стягнення відсотків річних та інфляційних втрат, передбачених ст. 625 ЦК України, можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження повного виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.11.2007.

Отже, відповідачем ОСОБА_1 прострочено грошове зобов`язання по поверненню грошових коштів за рішенням суду.

Із матеріалів справи вбачається, що 17 березня 2023 року між КС «Федерація» та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» було укладено договір №17-03-2023/3 купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості.

Звертаючись із даним позовом, ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» посилалось на те, що станом на час звернення із даним позовом рішення суду не виконано , а товариство набуло право грошової вимоги на звернення до суду із вимогами про стягнення 3 % річних та інфляційних збитків відповідно до ст. 625 ЦК України, на підставі укладеного 17.03.2023 договору купівлі продажу вимоги дебіторської заборгованості.

На підтвердження обгрунтування вимог про стягнення в порядку статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних, позивачем було долучено до позовної заяви, зокрема і договір про купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості №17-03-2023/3, укладений між ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» та КС «Федерація» і наведений в позовній заяві розрахунок 3% річних, який становить 2 884,32 грн. та сума інфляційнивих втрат, які становлять 34 073,71 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» наведено інший розрахунок, згідно якого сума 3 % річних становить 2 506,56 грн та сума інфляційних втрат становить 24 689,74 грн, розрахунок проведений за період з 08.11.2007 по 23.02.2022.

Перевіривши наведені скаржником в апеляційній скарзі розрахунки та здійснивши власні розрахунки, колегія суддів дійшла висновку, що 3% річних за період з 08.11.2007 по 23.02.2022 становить 2 462,22 грн, а інфляційні втрати за вказаний період становлять 23 478,98 грн, які підлягають до задоволення.

Посилання суду в рішенні на застосування наслідків спливу позовної давності, є помилковими, оскільки відповідно до частини третьої статті 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, в той час коли матеріали справи не містять клопотання відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності у суді першої інстанції; крім того, рішення суду ухвалено в порядку заочного розгляду.

Щодо доводів скаржника в апеляційній скарзі, що судом помилково застосовано до позовних вимог п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до зазначеного пункту, у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

На думку колегії суддів, даний пункт не містить заборон нарахування коштів за прострочення грошового зобов`язання передбачених статтею 625 ЦК України, а регулює відносини, які склалися між сторонами кредитних правовідносин в межах умов договору щодо відповідальності сторін за його неналежне виконання, тому такі посилання суду є необґрунтованими.

Враховуючи, що матеріали справи не містять належних, достатніх доказів на підтвердження виконання відповідачем ОСОБА_1 рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2007 року, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс»» про стягнення з неї 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих в зв`язку із невиконання судового рішення підлягають частковому задоволенню.

На вищенаведене суд першої інстанції належної уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення із ОСОБА_1 3% річних та інфляційних втрат за невиконання рішення суду та відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і вимогам закону, тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частинами 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог, та приймаючи до уваги, що вимоги позовної заяви задоволено позивачу на 70,19%, тому до стягнення з відповідача на користь позивача ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс»» підлягають судові витрати за сплату судового збору, сплаченого позивачем в суді першої та апеляційної інстанцій у загальному розмірі 4 675,80 грн. ( 2 125,38 грн + 2550,42, грн).

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2024 року - скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 3 % річних у розмірі 2 462,22 грн. та інфляційні втрати у розмірі 23 478,98 грн.

В решті позову - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» судовий збір у розмірі 4 675,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

О.М. Новіков