У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.

за участю секретаря судового засідання Отруби В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Вишгородський відділ державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на бездіяльність та рішення державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаною скаргою в якій просив: визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Орленко М М. у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 щодо неврахування платежів, які були здійснені боржником у період з січня 2014 року по грудень 2022 року в загальній сумі 150 831,50 грн, непроведення розрахунку заборгованості боржника, неприйняття рішень за клопотанням представника боржника про долучення доказів до матеріалів виконавчого провадження та проведення розрахунку заборгованості боржника від 11 жовтня 2023 року № 325 та клопотанням про проведення розрахунку заборгованості боржника від 16 жовтня 2023 року № 329, ненадання відповіді на клопотання; зобов`язати головного державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Орленко М. М. або іншу уповноважену посадову особу Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 врахувати платежі, які були здійснені боржником у період з січня 2014 року по грудень 2022 року в загальній сумі 150831,50 грн, у погашення заборгованості у виконавчому провадженні, провести розрахунок заборгованості боржника та направити такий розрахунок боржнику; визнати неправомірним рішення головного державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Орленко М. М. у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 - постанову про опис та арешт майна боржника від 30 жовтня 2023 року; скасувати рішення головного державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Орленко М. М. у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 - постанову про опис та арешт майна боржника від 30 жовтня 2023 року.

Мотивуючи скаргу, заявник зазначає, що 03 червня 2013 року Солом`янським районним судом міста Києва було прийнято рішення у справі №760/7820/13-ц, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та утримання дружини задоволено; шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 квітня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача до досягнення дитиною трьох років.

13 вересня 2013 року судом був виданий виконавчий лист. 17 вересня 2013 року стягувач звернула виконавчий лист на примусове виконання та цього ж дня державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2. У подальшому, державним виконавцем Подільського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві була винесена постанова від 17 липня 2018 року про передачу виконавчого провадження до Вишгородського районного ВДВС ГТУЮ у Київській області. Державним виконавцем Вишгородського районного ВДВС ГТУЮ у Київській області була винесена постанова про прийняття виконавчого провадження від 30 липня 2018 року. Отже, з цієї дати виконавче провадження перебуває на примусовому виконанні у Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

ОСОБА_1 вказує, що в період з грудня 2015 року по грудень 2022 року добровільно виконував рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 червня 2013 року, здійснював платежі на банківський рахунок (банківську картку) стягувача і можливо таке добровільне виконання рішення суду не враховане виконавцем у виконавчому провадженні, сума переказів за вказаний вище період становить 98 827,38 грн.

У зв`язку з викладеним, на адресу виконавця було направлене клопотання представника боржника про долучення доказів до матеріалів виконавчого провадження та проведення розрахунку заборгованості боржника від 11 жовтня 2023 року №325, яке того ж дня було подане і зареєстроване у відділі ДВС, в ньому була наведена таблиця платежів боржника з грудня 2015 року по грудень 2022 року щодо добровільного виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 червня 2013 року.

Крім того, під час ознайомлення 11 жовтня 2023 року представником боржника із матеріалами виконавчого провадження, в матеріалах виконавчого провадження були виявлені необліковані та не враховані виконавцем платежі на банківський рахунок (банківську картку) стягувача, що свідчить про те, що боржник ОСОБА_1 в період з січня 2014 року по грудень 2022 року добровільно виконував рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 червня 2013 року, і таке добровільне виконання рішення суду не враховане виконавцем у виконавчому провадженні. Загальна сума переказів за вказаний вище період становить 150 831,50 грн.

Враховуючи наведене, на адресу виконавця було направлене клопотання представника боржника про проведення розрахунку заборгованості боржника від 16 жовтня 2023 року № 329, яке того ж дня було направлене на електронну пошту відділу ДВС, в якому була наведена таблиця платежів боржника з січня 2014 року по грудень 2022 року щодо добровільного виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 червня 2013 року.

Зазначені клопотання були належним чином отримані державним виконавцем та долучені до матеріалів виконавчого провадження, однак виконавець не відреагував на клопотання представника боржника, не врахував платежі, які були здійснені боржником в період з січня 2014 року по грудень 2022 року, не провів розрахунок заборгованості боржника, не прийняв рішень за клопотаннями, не відповів на клопотання.

У зв`язку з викладеним, 08 листопада 2024 року представником боржника був направлений адвокатський запит до Вишгородського ВДВС з метою отримання інформації щодо результатів розгляду поданих клопотань, однак на день подання цієї скарги відповіді на запит державним виконавцем надано не було.

Вважає, що вищенаведеною бездіяльністю державний виконавець порушує положення Закону України «Про виконавче провадження», а також така бездіяльність може призвести до надмірного стягнення з боржника грошових коштів та до неправомірного вилучення та реалізації майна боржника.

Крім того, 07 листопада 2023 року боржник отримав лист державного виконавця, який містив супровідний лист від 30 жовтня 2023 року про направлення постанови та копію постанови про опис та арешт майна боржника від 30 жовтня 2023 року. Наведеною постановою було проведено опис та накладено арешт на майно боржника - земельну ділянку з кадастровим номером :11:248:6010, площа (га): 0.1082, адреса: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), власником якої є ОСОБА_1 .

Враховуючи, що сторона виконавчого провадження має право брати участь у вчиненні виконавчих дій, а опис та арешт майна боржника є виконавчою дією, виконавець жодним чином не повідомив боржника або його представника про заплановане вчинення виконавчої дії. Отже, під час вчинення виконавцем опису та арешту майна боржника, ОСОБА_1 був позбавлений прав надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Окрім того, під час вчинення вищевказаної виконавчої дії виконавцем не були залучені поняті, постанова не містить відомостей щодо розміру, цільового призначення, наявності комунікацій тощо земельної ділянки, що не відповідає імперативним приписам Закону України «Про виконавче провадження».

Також, вважає, що проникнення виконавця на земельну ділянку боржника без відповідного рішення суду є незаконним, тобто винесення постанови за результатами такого проникнення є неправомірним.

З огляду на викладене, постанова про опис та арешт майна боржника підлягає визнанню неправомірною та скасуванню.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 звернувся до суду з указаною скаргою та просив її задовольнити.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 листопада 2023 року вказану справу передано судді Ішуніній Л. М.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 листопада 2023 року за вказаною скаргою відкрито провадження та призначено до судового розгляду.

19 лютого 2024 року заінтересованою особою (стягувач) ОСОБА_2 подано до суду заперечення на скаргу, в яких зазначила, що спільна дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Син має хронічні захворювання, потребує регулярних медичних обстежень, стаціонарного лікування, оздоровлення у санаторно-курортних закладах, прийому дороговартісних ліків, у зв`язку з чим, потребує додаткових витрат на лікування.

Так, за період 2013-2023 років стягувачем були понесені додаткові витрати на утримання дитини в сумі 671 078, 11 грн, що складаються з: спеціальних медичних обстежень, лікування у медичних закладах, придбання ліків, путівки для оздоровлення дитини, а також придбання обладнання та товарів необхідних для нормального розвитку дитини.

Враховуючи наведе, вважає, що відповідач сплачував половину вартості понесених додаткових витрат на лікування та розвиток дитини, що становить 335 539,05 грн, тому сплачені ним кошти спрямовані на компенсацію саме додаткових витрат та не можуть бути зараховані як сплата аліментів, що також підтверджується відсутністю призначення платежів.

Просила скаргу залишити без задоволення.

22 травня 2024 року до суду надійшли належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_2.

22 травня 2024 року до суду надійшли заперечення державного виконавця на скаргу, в яких зазначила, що боржник ОСОБА_1 31 березня 2023 року вперше з моменту відкриття виконавчого провадження звернувся до відділу з заявою та копіями квитанцій в кількості 122 шт. про здійснення перерахунку заборгованості, яка державним виконавцем була ретельно розглянута та встановлено, що додані боржником квитанції не містять призначення платежу «аліменти». 10 квітня 2023 року державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості та направлено поштовою кореспонденцією на адресу боржника.

Крім того, відповідно до розрахунків, що містяться в матеріалах виконавчого провадження, що перебувало на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, відсутні квитанції про сплату аліментів боржником щомісячно, що свідчить про неналежне виконання ним своїх обов`язків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

10 жовтня 2023 року до Вишгородського відділу державної виконавчої служби з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_3 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 звернувся представник боржника. Того ж дня, державним виконавцем в приміщенні відділу було надано представнику матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_3 для ознайомлення.

Після цього, 17 жовтня 2023 року представником боржника було направлено до відділу клопотання про долучення доказів до матеріалів виконавчого провадження та проведення розрахунку заборгованості з переліком квитанцій на загальну суму 98 827,38 грн, починаючи з 10 грудня 2015 року. 25 жовтня 2023 року державним виконавцем було надано відповідь на клопотання, де зазначено про неможливість врахування поданих квитанцій при здійсненні розрахунку заборгованості у зв`язку з тим, що призначення платежу заповнено без визначення даних коштів як аліменти, що унеможливлює ідентифікувати кошти як такі. Окрім того, до відділу 25 жовтня 2023 року стягувач надіслала заяву, в якій просила не враховувати кошти отримані від боржника в розмірі 98 827,38 грн, оскільки вони отримані з іншим цільовим призначенням.

Крім того, боржник ігноруючи норми закону, не звертався до відділу з поясненнями, не надавав до відділу квитанцій про сплату аліментів, не повідомляв про сплату напряму стягувачу.

Чинним законодавством встановлено, що у разі наявної заборгованості зі сплати аліментів державний виконавець повинен неупереджено та своєчасно вжити заходів щодо примусового стягнення існуючого боргу. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до відповіді з банківських установ, у боржника відсутні кошти на рахунках, а загальна сума заборгованості становила більше ніж 200 000 грн, тому державним виконавцем, керуючись пунктом 5 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» було здійснено опис земельної ділянки, що належить боржнику на праві власності.

Опис майна боржника був здійснений за місцем фактичного розташування земельної ділянки, там же, виконавцем був складений акт опису та арешту майна боржника, що був внесений в систему АСВП не пізніше наступного робочого дня. У постанові про опис та арешт майна боржника зазначено всі необхідні дані щодо майна боржника, та наявні відомості про двох понятих, про відсутність яких говорить заявник у поданій скарзі.

З огляду на викладене, просила в задоволенні скарги відмовити.

Заявник в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, матеріали справи містять клопотання його представника про розгляд скарги у його відсутність, в якому зазначив, що скаргу підтримує в повному обсязі та просив її задовольнити.

Заінтересована особа (стягувач) в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо.

Вишгородський відділ державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо.

Відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про можливість слухання справи у відсутність учасників справи.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Суд установив, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 03 червня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця у розмірі частини від усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 10 квітня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вищевказаного рішення суду 13 вересня 2013 року Солом`янським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист, на підставі якого, за заявою стягувача, 17 вересня 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Джулай Ю. Ю. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.

Зі свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 , виданого 06 грудня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 178, встановлено, що ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_3 ».

17 липня 2018 року постановою державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кравцової О. С. вищевказане виконавче провадження передано до Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

30 липня 2018 року постановою державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Картошкіної М. М. прийнято виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Солом`янським районним судом міста Києва 13 вересня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі частини доходу.

Відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами, здійсненому державним виконавцем, у ОСОБА_1 станом на 02 жовтня 2023 року наявна заборгованість зі сплати аліментів у сумі 238 302,43 грн.

11 жовтня 2023 року представником боржника було подано до Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) клопотання про долучення доказів до матеріалів виконавчого провадження та проведення розрахунку заборгованості боржника № 325, яке було зареєстровано відділом державної виконавчої служби 12 жовтня 2023 року. У зазначеному клопотанні зазначив, що ОСОБА_1 протягом грудня 2015 року - грудня 2022 року добровільно виконував рішення суду та здійснював платежі на банківський рахунок стягувача, загальна сума яких становить 98 827,38 грн. Проте, таке добровільне виконання рішення суду не враховане державним виконавцем.

Відповіді на зазначене клопотання отримано не було.

16 жовтня 2023 року представник боржника звернувся повторно з клопотанням про проведення розрахунку заборгованості боржника № 329, яке було зареєстровано 17 жовтня 2023 року, зазначивши, що ОСОБА_1 протягом грудня 2015 року - грудня 2022 року добровільно виконував рішення суду та здійснював платежі на банківський рахунок стягувача, загальна сума, яких становить 98 827,38 грн. Крім того, під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, ним були виявлені необліковані та не враховані виконавцем платежі на банківський рахунок (банківську картку) стягувача. З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 в період з січня 2014 року по грудень 2022 року добровільно виконував рішення суду, загальна сума платежів за вказаний період становить 150 831,50 грн, однак вони не враховані виконавцем у виконавчому провадженні. Просив врахувати зазначені платежі при здійсненні розрахунку заборгованості.

25 жовтня 2023 року стягувачем було подано заяву до відділу державної виконавчої служби, в якій вона просила не враховувати кошти в сумі 98 827,38 грн на погашення заборгованості за аліментами на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 червня 2013 року, оскільки дані кошти отримувала, але вони іншого цільового призначення, в квитанціях не зазначено призначення платежу як аліменти.

Державним виконавцем листом від 25 жовтня 2023 року № 44671 було надано відповідь на вказане клопотання, в якій зазначено, що у зазначених квитанціях призначення платежу заповнено без визначення даних коштів як аліменти, що унеможливлює ідентифікувати надіслані грошові кошти. Згідно з заявою стягувача, кошти в сумі 98 827,38 грн мали інше цільове призначення. Враховуючи вищевикладене, квитанції на загальну суму 98 827,38 грн не можуть бути враховані державним виконавцем при здійсненні розрахунку заборгованості.

Постановою державного виконавця про опис та арешт майна (коштів) боржника від 30 жовтня 2023 року накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :11:248:6010, площа (га): 0.1082, адреса: АДРЕСА_1 , вільна від забудов, заросла бур`янами та чагарниками.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

За статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

На підставі статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі статтею 71 Закону «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У частині третій статті 195 СК України зазначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно законодавець визначив обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Представник боржника у скарзі посилався на те, що в розрахунок державного виконавця щодо заборгованості за аліментами не враховано грошові кошти, які сплачувалися ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в період з січня 2014 року по грудень 2022 року.

Протягом цього періоду заявник сплачував аліменти на утримання сина шляхом переказу грошових коштів стягувачу на банківський рахунок.

Квитанції на підтвердження сплати аліментів представником були передані державному виконавцю та надані до суду.

Заперечуючи проти зарахування цих коштів як аліментів, стягувач та державний виконавець вказали, що долучені квитанції не містять призначення платежу, що унеможливлює їх віднесення до аліментів та мають інше цільове призначення.

Проте, у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16-ц (провадження № 61-26229св18) зазначено, що боржник стверджував, що грошові кошти сплачував як добровільну виплату аліментів. Будь-яких доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачем до суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження відмови стягувача від отримання банківських переказів від боржника. Суд врахував, що при грошових переказах через термінал самообслуговування банку у платника не було технічної можливості самостійно зазначати призначення платежу, всі платежі позначалися як «поповнення банківської картки в терміналі самообслуговування».

У постановах від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-7500св20) та від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20 (провадження № 61-1534св21) Верховний Суд зробив висновки, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій. Встановленню підлягає наявність або відсутність інших правовідносин між подружжям, які могли б бути підставою для зарахування спірних сум, не в рахунок погашення заборгованості за аліментами, а в рахунок погашення інших зобов`язань.

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 199/2951/21 (провадження № 61-1769св23) встановлено, що між стягувачем та боржником немає інших грошових зобов`язань, окрім аліментних. Стягувач не заперечувала отримання від боржника тих грошових переказів, де вона була зазначена отримувачем, а матеріали справи не містять відомостей щодо відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником. Наведене свідчить про часткове добровільне виконання боржником свого обов`язку зі сплати аліментів. Враховуючи, що боржник надав копії квитанцій про здійснення платежів на користь стягувача, у державного виконавця не було підстав не враховувати надані боржником квитанції під час визначення заборгованості зі сплати аліментів.

Враховуючи вищевикладене, в ході судового розгляду судом не встановлено наявності будь-яких інших зобов`язань між стягувачем та боржником, а ніж зобов`язань по сплаті аліментів. Між батьками дитини відсутні угоди щодо порядку сплати грошових коштів на утримання їхнього сина.

Посилання стягувача на те, що сплачені боржником кошти є оплатою половини додаткових витрат на дитину, понесених нею, оцінюються судом критично, оскільки боржник не визнає вказані платежі як додаткові витрати та вважав, що сплачує саме аліменти на утримання сина. Будь-які докази, що сплачені боржником кошти на рахунок стягувача не є аліментами та мають інше цільове призначення в матеріалах справи відсутні. Крім того, у матеріалах виконавчого провадження наявна письмова заява стягувача, в якій вона підтверджує факт отримання коштів від боржника.

Також, суд враховує, що з поданих боржником квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що платежі здійснювались ним протягом січня 2014 року - грудня 2022 року саме на рахунок ОСОБА_2 , оскільки вона зазначена як отримувач, у більшості квитанцій в призначенні платежу вказано: «ТСО, поповнення картки/рахунку», що свідчить про те, що боржник перераховував кошти через термінал самообслуговування, тобто у нього не було технічної можливості самостійно зазначати призначення платежу, оскільки ця дія здійснювалась автоматично з введенням номеру картки отримувача.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що квитанції без зазначення призначення платежу «аліменти» за період з січня 2014 року по грудень 2022 року, надані на підтвердження сплати боржником на користь стягувача аліментів, мали бути враховані державним виконавцем при обрахунку заборгованості ОСОБА_1 за аліментами, з огляду на те, що чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у державного виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.

Подібний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 10 серпня 2023 року у справі № 206/2658/22 (провадження № 61-4693св23).

Що стосується вимог про визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Орленко М. М. щодо ненадання відповіді на клопотання представника боржника про долучення доказів до матеріалів виконавчого провадження та проведення розрахунку заборгованості боржника від 11 жовтня 2023 року № 325 та клопотання представника боржника про проведення розрахунку заборгованості боржника від 16 жовтня 2023 року № 329, то суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Таким чином, державний виконавець зобов`язаний надати відповідь на заяву, запит, спрямовані на вчинення виконавчих дій сторін, чи інших учасників виконавчого провадження, у строки, визначені статтею 20 Закону України «Про звернення громадян».

Враховуючи, що в ході судового розгляду державним виконавцем було надано докази щодо розгляду клопотання представника боржника від 16 жовтня 2023 року № 329 у строк визначений законом, що підтверджується листом від 25 жовтня 2023 року за № 44671, суд не вбачає підстав для визнання дій державного виконавця неправомірною бездіяльністю.

Разом з тим, будь-яких доказів, що підтверджують розгляд державним виконавцем у строк, встановлений законом, клопотання представника боржника від 11 жовтня 2023 року № 325, суду надано не було, тому суд вважає за необхідне визнати таку бездіяльність неправомірною.

Щодо вимог про визнання неправомірною та скасування постанови про опис та арешт майна боржника від 30 жовтня 2023 року, суд вважає за необхідне зазначити.

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна (частина четверта статті 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (частина друга статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, за змістом вищенаведених норм, як при накладенні арешту без проведення його опису, так і при накладенні арешту із застосуванням попередньої процедури опису майна, предметом арешту може бути тільки індивідуально визначене майно, його наявність була встановлена під час проведення фактичного огляду і опису про що зазначено у оскаржуваній заявником постанові.

Відповідно до частини третьої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Частиною 5 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 10 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані: назва кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо); якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису; якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування; прізвище, ім`я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач); відмітка про роз`яснення зберігачеві майна обов`язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт; якщо виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження; відмітка про роз`яснення сторонам виконавчого провадження або заставодержателю про можливість у 10-денний строк з дня винесення постанови досягти згоди щодо вартості майна та необхідність письмово повідомити про це виконавця; зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі.

Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.

Враховуючи вищенаведені норми, посилання боржника на те, що виконавець незаконно проник на земельну ділянку без наявності відповідного рішення суду є безпідставними, оскільки під час здійснення виконавчого провадження, для забезпечення виконання рішення суду державний виконавець наділений, в тому числі, правом накладати арешт та описувати майно боржника, про що виносить відповідну постанову.

Посилання боржника на те, що в оскаржуваній постанові не визначені характеристики земельної ділянки (цільове призначення, розмір, наявність комунікацій тощо) як передбачено законом, оцінюються судом критично. Зі змісту положень закону вбачається, що перелік характеристик, які повинні бути зазначені у постанові не є вичерпним, що свідчить про необхідність зазначення в постанові саме ідентифікуючих характеристик об`єкта, що дозволять чітко його визначити.

Так, з тексту постанови вбачається, що описане та арештоване майно підлягає ідентифікації за зазначеними в ній характеристиками.

Щодо посилань заявника на те, що він, як боржник, не був належним чином повідомлений про проведення виконавчих дій з опису та арешту майна, слід зазначити, що Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень не передбачено обов`язку виконавця повідомляти сторони виконавчого провадження про дату та час дій з опису майна боржника. Присутність боржника при вчиненні дій з опису та арешту майна також не є обов`язковою.

Наявність у типовому бланку постанови виконавця про опис та арешт майна графи щодо боржника та його підпису, не є імперативною нормою Закону про обов`язковість участі при проведенні даної виконавчої дії боржника.

При цьому, відповідно до абз. 10 пункту 10 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів).

Твердження заявника про те, що під час опису та арешту майна виконавцем не були залучені поняті спростовуються копією постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 30 жовтня 2023 року, в якій містяться відомості про залучених понятих (їхні анкетні дані) та їх підписи.

В обов`язок державного виконавця входить лише повідомити сторони шляхом надіслання постанови про опис та арешт майна простим поштовим відправленням, при цьому законом не визначено імперативної норми щодо строків надіслання.

В даному випадку, боржником не заперечувався той факт, що ним було отримано лист від державного виконавця, в якому містилася вищевказана постанова.

Таким чином, дії державного виконавця щодо винесення оскаржуваної постанови відповідають вимогам статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, а постанова про опис та арешт майна боржника, що винесена з дотриманням вимог закону, не порушує прав боржника та спрямована на забезпечення реального виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, судом не встановлено підстав для задоволення вимог скарги щодо визнання неправомірною та скасування постанови державного виконання про опис та арешт майна боржника від 30 жовтня 2023 року.

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до переконання, що здійснення державним виконавцем розрахунку заборгованості боржника за аліментами, без врахування поданих ним квитанцій за період з січня 2014 року по грудень 2022 року, як доказів добровільного виконання ним рішення суду, є неправомірним, також неправомірною є бездіяльність державного виконавця щодо ненадання відповіді на клопотання представника боржника від 11 жовтня 2023 року за № 325, тому скарга в цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню, в іншій частині вимог скарга задоволенню не підлягає, оскільки наведені заявником обставини на їх обґрунтування не знайшли свого підтвердження.

Що стосується вимоги про стягнення з відділу державної виконавчої служби витрат на правничу (правову) допомогу, понесених заявником в сумі 28 000 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131 св 19.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Як вбачається з матеріалів справи 06 жовтня 2023 року між адвокатом Полєтаєвим І. О. та ОСОБА_1 було укладено договір № 1-06/10/2023 про надання правової допомоги, відповідно до якого адвокат приймає доручення по наданню правової допомоги здійснювати захист/представництво ОСОБА_1 в будь-якій справі/будь-якому кримінальному провадженні, в усіх правоохоронних органах, судах, органах державної влади, місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях, а також у відносинах з фізичними особами, збирати докази та інформацію (пункт 1.1. договору).

Пунктами 3.1, 3.3. договору встановлено, що сторони визначили гонорар за надання правової допомоги за цим договором у розмірі 8 000 грн при наданні правової допомоги у м. Києві за 1 робочий день. Умова оплати - попередня оплата до моменту надання правової допомоги. Гонорар розраховується з моменту прибуття адвоката у місце надання правової допомоги у м. Києві і до моменту закінчення адвокатом надання правової допомоги. Мінімальний розрахунок здійснюється за 0,5 робочого дня (при зайнятості адвоката не більше 4 годин). У разі якщо адвокат прибув в судове засідання/на процесуальну дію, а судове засідання/процесуальна дія не відбулася (не з вини адвоката) гонорар поверненню не підлягає. Сторони визначили гонорар за надання правової допомоги за цим договором в розмірі 2 000 грн при наданні правової допомоги у м. Києві (за робочим місцем адвоката) за 1 годину. Умова оплати - попередня оплата до моменту надання правової допомоги. Гонорар розраховується з моменту початку надання адвокатом правової допомоги і до моменту закінчення надання адвокатом правової допомоги. Гонорар розраховується з моменту початку надання адвокатом правової допомоги і до моменту закінчення надання адвокатом правової допомоги. Мінімальний розрахунок здійснюється за 1 годину.

Відповідно до пункту 4.3 договору адвокат надає клієнту по мірі виникнення фактичних видатків їх розрахунок. Розрахунок фактичних видатків адвоката, пов`язаних із виконанням доручення є невід`ємною частиною договору, складається у 2 примірниках по 1 примірнику для кожної із сторін, підписується сторонами і є підставою для перерахування коштів.

У заяві про стягнення судових витрат представник боржника навів перелік послуг, які були ним наданні в якості правничої допомоги в межах вказаної справи.

Загальна вартість вищевказаних послуг становить 28 000 грн, сплата яких підтверджується долученими квитанціями до прибуткового касового ордеру.

В той же час розрахунку фактичних видатків адвоката, пов`язаних із виконанням доручення, який є невід`ємною частиною договору та повинен складатися у 2 примірниках по 1 примірнику для кожної із сторін та підписаний сторонами, суду надано не було (пункт 4.3 договору).

У поданих до суду запереченнях, державний виконавець зазначила, що визначений боржником розмір витрат на правничу допомогу неспівмірний зі складністю справи, не відповідає критерію реальності витрат та наданим адвокатом обсягом послуг.

Отже, заявником не надано суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, з якого можливо було б встановити, що гонорар адвокату сплачений саме за надання послуг, наданих в межах розгляду цієї справи, оскільки договір про надання правової допомоги передбачає надання послуг не тільки в межах цієї справи.

Таким чином, заявником не підтверджено належними та допустимими доказами розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесений ним під час розгляду цієї справи, тому суд не вбачає підстав для стягнення понесених ним витрат з відділу державної виконавчої служби.

З огляду на викладене, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, статями 12, 13, 76-81, 260, 268, 263-264, 353-354, 447-452 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Орленко Марини Михайлівни щодо неврахування платежів, які були здійснені ОСОБА_1 у період з січня 2014 року по грудень 2022 року, при розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за аліментами у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.

Зобов`язати головного державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Орленко Марину Михайлівну або іншу уповноважену особу Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за аліментами у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 з урахуванням квитанцій поданих боржником щодо перерахування коштів ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 у період з січня 2014 року по грудень 2022 року.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Орленко Марини Михайлівни щодо ненадання відповіді на клопотання представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Полєтаєва Ігоря Олексійовича про долучення доказів до матеріалів виконавчого провадження та проведення розрахунку заборгованості боржника від 11 жовтня 2023 року № 325.

У задоволенні іншої частини вимог скарги відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. М. Ішуніна