К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2024 року місто Київ

справа № 761/7977/23

апеляційне провадження № 22-ц/824/1218/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Волошина В.О. від 21 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 7 березня 2021 року головний інспектор з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Ясинецький О.А. відносно нього виніс постанову про накладання адміністративного стягнення у справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серія АС № .

Цією постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.15.10. д) Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), відповідальність за яке передбачена частиною третьою статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Позивач зазначав, що належний йому автомобіль BMW Х5, д.н.з. НОМЕР_1 , було евакуйована на штраф майданчик. Для отримання власного автомобіля він крім сплати штрафу також сплатив 158,40 грн - послуги за зберігання автомобіля, 1 397,00 грн - послуги транспортування автомобіля на відповідний майданчик для зберігання. Сплата цих коштів є обов`язковою умовою для отримання автомобіля

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 грудня 2021 року у справі № 760/6603/21 постанову серія АС № скасовано, а провадження у справі про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 122 КУпАП закрито.

Позивач вказував, що фактичні протиправні дії головного інспектора Ясинецького О.А. призвели до того, що його було обмежено у праві власності та протиправно вилучено автомобіль на майданчик для зберігання. Також, ним додатково було витрачено грошові кошти на сплату відповідних обов`язкових платежів для отримання автомобіля. З метою захисту своїх прав позивач звертався в позасудовому порядку, а також вимушений був звернутись за професійною правничою допомогою. Зазначені обставини додатково спричиняють йому моральних страждань та витрачання часу. Збитки йому не відшкодовані. Ураховуючи, що наявність негативних явищ, які виникли у позивача, в зв`язку з незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності та евакуацією його автомобіля, та порушенням нормальних життєвих зв`язків, унаслідок тривалого доведенням вказаного факту, як компенсацію завданої моральної шкоди від наведених порушень та незручностей позивач оцінює в розмірі 5 000 грн.

Із урахуванням наведених обставин позивач просив суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на свою користь майнову шкоду, заподіяну внаслідок незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності в розмірі 1 550,40 грн, 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 липня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування: майнової шкоди - 1 555,40 грн; моральної шкоди - 3 000 грн, відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845, з подальшими змінами. У решті позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивача було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності. За наслідками винесення постанови від 7 березня 2021 року серії АС № , позивачем було сплачено 158,4 грн. - за послуги зберігання її автомобіля; 1397 грн. - послуги транспортування автомобіля на відповідний майданчик для зберігання, а тому такі кошти підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок Державного бюджету України.

Судом встановлено наявність спричиненої позивачу незаконними діями працівників відповідача моральної (немайнової) шкоди, однак при визначені її розміру суд виходив з конкретних обставин справи, характеру спричинених йому моральних страждань, які

полягали саме у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку із неправомірним притягненням його до адміністративної відповідальності, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, він був вимушений витрачати додатковий час та зусилля для захисту своїх прав, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, визначив розмір відшкодування такої шкоди в сумі 3000 грн, відшкодування яких підлягає за рахунок коштів Державного бюджету України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарг та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скаржник зазначає, що факт заподіяння моральної шкоди повинен бути доведеним, а сума відшкодування належним чином обрахована. Законодавство не передбачає презумцію моральної шкоди , тобто факт нанесення моральної шкоди повинен бути доведений. Зокрема, з`ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння постраждалим моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У позовній заяві відсутні будь-які докази на підтвердження завданої позивачу моральної шкоди.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що з апеляційної скарги відповідача не вбачається, у чому саме полягає неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягав застосуванню, або не застосування закону, який підлягав застосуванню, а лише повністю скопійовано зміст відзиву в частині заперечень проти відшкодування моральної шкоди, який вже був у провадженні Шевченківського районного суду міста Києва.

Позивач зазначив, що обставини, які безумовно вплинули на заподіяння йому моральної шкоди, яка полягає у понесених моральних (душевних) страждань є зокрема доведення своєї невинуватості у вчинені адміністративного правопорушення, понесені фізичні та моральні витрати у зв`язку із повернення автомобіля із спеціального майданчику, витрата зусиль, спрямованих на захист своїх прав і свобод у суді.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу сторона відповідача зазначає, що протиправність діянь інспектора з паркування встановлена не була. У рішенні Солом`янського районного суду міста Києва від 30 грудня 2021 року у справі № 760/6603/21 правова оцінка дій інспектора паркування при винесенні постанови від 07 березня 2021 року серії АС № не надавалася, а тому висновок позивача про протиправність діянь посадової особи є безпідставним.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 7 березня 2021 року головним інспектором з паркування відділу інспекції з паркування Дніпровського районного управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Ясинецьким О.А. винесено постанову серії АС № , якою застосовано адміністративне стягнення до ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 510 грн (а. с. 7).

За наслідками винесення зазначеної постанови від 7 березня 2021 рокусерії АС № позивач сплатив: 158,4 грн - за послуги зберігання автомобіля; 1 397 грн - послуги транспортування автомобіля на відповідний майданчик для зберігання (а. с. 8).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 грудня 2021 року у справі № 760/6603/21, яке набрало законної сили, визнано протиправною та скасувати постанову від 7 березня 2021 року серії АС №, винесену інспектором з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Ясинецьким О.А. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною третьою статті 122 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито (а. с. 9-12).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною

шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18), у якій також зазначено, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у зроблених витратах, втраті або пошкодженні майна, а також неодержаних доходів, які б вона одержала за звичайних умов та якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Верховний Суду у постановах від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, від 6 грудня 2023 року у справі № 370/463/21 зробив висновок, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 зазначив: «Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16 вказала: «Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не ДКСУ чи її територіальний орган»

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 грудня 2021 року у справі № 760/6603/21 визнано протиправною та скасувати постанову від 7 березня 2021 року серії АС №, винесену інспектором з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Ясинецьким О.А. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною третьою статті 122 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

За наслідками винесення постанови від 7 березня 2021 року серії АС № позивач сплатив: 158,4 грн - за послуги зберігання автомобіля; 1 397 грн - послуги транспортування автомобіля на відповідний майданчик для зберігання.

Встановивши, що внаслідок винесення головним інспектор з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Ясинецький О. А. незаконної постанови позивач поніс витрати на зберігання та транспортування належного йому транспортного засобу BMW X5, д.н.з. НОМЕР_1 , у сумі 1555,40 грн, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що понесенні позивачем є збитками в розумінні статті 23 ЦК України та підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок коштів Державного бюджету України.

Дії працівника відповідача щодо складання відносно позивача постанови про накладення адміністративного стягнення, яка визнана протиправною та скасована судовим рішенням, є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини.

При визначені розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з конкретних обставин справи, характеру спричинених позивачу моральних страждань, які полягали саме у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку із неправомірним притягненням його до адміністративної відповідальності, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, позивач був вимушений витрачати додатковий час та зусилля для захисту своїх прав, та оцінив розмір відшкодування такої шкоди в сумі 3 000 грн, що підлягає стягненню за рахунок коштів Державного бюджету України.

Колегія суддів вважає, що присуджена судом першої інстанції сума на відшкодування моральної шкоди не є очевидно не співмірною, відповідає принципам розумності та справедливості, а тому відсутні підстави для перегляду розміру відшкодування моральної школи.

Доводи апеляційної скарги щодо не доведення факту завдання позивачу моральної шкоди не відповідають встановленим обставинам справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відшкодування завданої позивачеві шкоди здійснюється з Державного бюджету України згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845, тому суд не має визначати такий порядок, зокрема, шляхом зазначення в резолютивній частині рішення про списання коштів з єдиного казначейського рахунка.

Відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено

стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

Суд першої інстанції на це уваги не звернув та зробив помилковий висновок про стягнення коштів шляхом списання коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України. Тому резолютивну частині рішення суду першої інстанції слід змінити.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в резолютивній частині.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задовольнити частково.

Резолютивну частину рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 липня 2023 року змінити, виклавши абзац другий в такій редакції:

«Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування: матеріальної шкоди - 1555 /одна тисяча п`ятсот п`ятдесят п`ять/ грн 40 коп.; моральної шкоди - 3000,0 /три тисячі/ грн».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: