печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року суддя Печерського районного суду м. Києва Єрмічова В. В., перевіривши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

УСТАНОВИВ:

09.02.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" подало до Голосіївського районного суду м. Києва заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

10.07.2024 з Голосіївського районного суду м. Києва, на підставі ухвали цього ж суду від 20.02.2024, до Печерського районного суду м. Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 31905, 87 грн. з доданими до неї документами.

Як на підстави передання справи за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва, в ухвалі Голосіївського районного суду м. Києва від 20.02.2024 зазначено таке.

Заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом (ст. 162 ЦПК).

Позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою (ч. 1 ст. 30 ЦПК).

В ухвалі Голосіївського районного суду м. Києва від 20.02.2024 зазначено, що судом установлено, що спір виник з приводу заборгованості за надані житлово-комунальні послуги щодо нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , однак при цьому суду не надано належних та допустимих доказів, що вказана квартира належить боржнику ОСОБА_1 , тому, ураховуючи дані, які містяться в Інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської РДА № 10757975 від 19.02.2024, згідно яких ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, суд дійшов висновку про те, що дану справу слід передати на розгляд Печерському районному суду м. Києва, оскільки справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) цього суду ( п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК). Відповідно до ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Однак, ознайомившись з матеріалами заяви та ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.02.2024, суд дійшов такого висновку.

Як убачається, судом установлено (ухвала від 20.02.2024), що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Зі змісту ухвали, вбачається, що судом установлено, що спір виник з приводу заборгованості за надані житлово-комунальні послуги щодо нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, предметом розгляду у цій заяві є зобов`язання, які виникли з надання житлово-комунальних послуг, які надаються за місцем знаходження нерухомого майна, а саме, за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать, зокрема земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Суд бере до уваги те, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів").

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК).

Суд ураховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 14.12.2020 у справі № 2/1519/8500/11, де вказано, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 638/1988/17 викладено висновок про те, що позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності, оскільки предметом позову є зобов`язання, які випливають з надання послуг централізованого постачання холодної води та водовідведення, які надаються за місцем знаходження нерухомого майна.

Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

У постанові ВП ВС від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 зазначено, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27-29 ЦПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Ураховуючи те, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, а відповідно до положень ч. 1 ст. 30 ЦПК України та викладених вище правових позицій Верховного Суду, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, беручи до уваги те, що предметом заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" є стягнення з боржника - фізичної особи заборгованості за надані оплату житлово-комунальні послуги, які надаються за місцем знаходження нерухомого майна в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Голосіївського району м. Києва та територіальної юрисдикції (підсудності) Голосіївського районного суду м. Києва, тому суд дійшов висновку, що на правовідносини, які виникли, поширюється правило виключної підсудності (ч. 1 ст. 30 ЦПК).

При цьому, слід зазначити, що у даному випадку відсутній спір щодо підсудності справ між судами.

Суд обізнаний про зміст ст. 32 ЦПК України про недопустимість спору між судами про підсудність, ураховує висновок, зроблений у постанові ВП ВС від 26.08.2019 у справі № 855/364/19 про те, що розгляд судом предметно непідсудної йому справи може призвести до ухвалення незаконного рішення, обмежити право кожного на судовий захист належним судом, позбавити можливості скористатися правом на апеляційне чи касаційне оскарження рішення. Якщо суд першої інстанції помилково чи неправильно направив до суду тієї самої інстанції справу, яка за предметом спору, суб`єктним складом учасників, характером спірних правовідносин відноситься до його підсудності, а суд, якому була направлена справа (позовна заява), повернув її назад як направлену внаслідок порушення правил підсудності, то рішення суду, який повернув справу адресанту, не може розцінюватися як ознака спору щодо підсудності чи порушення заборони про передавання справ, встановленої статтею 30 КАС.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (ст. 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. 124).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України "Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини", інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається "належний суд", тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК).

Тому суд повинен суворо дотримуватися правил підсудності.

Як убачається, передача на розгляд до Печерського районного суду м. Києва заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1 , призвело до порушення правил підсудності, тому суд дійшов висновку про відмову у прийнятті до розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1 та передання цієї заяви разом з доданими до неї документами на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва за підсудністю (п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК).

На підставі статей 55, 124 Конституції України, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", ст. 181 ЦК України, керуючись ч.1 ст. 4, ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 30, п. 1 ч. 1 ст. 31, ст. 32, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 263, ч. 1 ст. 378, правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 14.12.2020 у справі № 2/1519/8500/11, висновком Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 у справі № 638/1988/17, постановою ВП ВС від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18, п. 1 ч. 1 ст. 258, ч. 1 ст. 260, п. 9 ч. 1 ст. 353, ч. 1 ст. 354, ст. 378 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

У прийнятті до розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1 - відмовити.

Передати заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1 разом з доданими до неї документами на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва за підсудністю.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повна судова ухвала складена 31.07.2024.

Суддя Віта ЄРМІЧОВА