КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/2043/24-ц

22 липня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Невідомої Т.О.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» Вітинської Віри Володимирівни на рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Бусик О.М., у цивільній справіза позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що вона з 27 травня 2021 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ДІЄСА». 12 вересня 2023 року за угодою сторін згідно з пунктом 1 статті 36 КЗпП України вона звільнена з посади старшого фахівця з постачання департаменту логістики, дистрибуції та сервісу, відділу планування поставок. Їй видано копію наказу та трудову книжку, проте розрахунковий лист чи довідку про суми, нараховані та виплачені при звільненні, роботодавцем ні в день звільнення, ні згодом на її вимогу надано не було. Останнє надходження коштів на рахунок позивача з призначенням платежу «зарахування заробітної плати за червень 2023 року» було 24 липня 2023 року.

З урахуванням наведеного, позивач ОСОБА_1 а просиласуд стягнути з відповідача на її користь 49 955,18 грн - розмір невиплаченої заробітної плати, 55 355,74 грн - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також витрати на правничу допомогу.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 рокупозов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненнізадоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 42 551 (сорок дві тисячі п`ятсот п`ятдесят одна) гривня 36 копійок.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку заробітної плати в розмірі 55 355,74 (п`ятдесят п`ять тисяч триста п`ятдесят п`ять гривень) гривень 74 копійки.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 21 062 грн. 18 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» - Вітинська Віра Володимирівна подала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати судове рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у у задоволенні позову у цій частині. Вирішити питання про розподіл витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дійсно у відповідача перед працівниками наявна заборгованість по виплаті заробітної плати, компенсації невикористаних днів відпустки та інших виплат, але дана заборгованість виникла у зв`язку із обставинами непереборної сили (воєнний стан) та погашення заборгованості перед працівниками здійснюється, отже заборгованість зменшується та обов`язково буде повністю погашена як під час дії форс-мажорних обставин або після їх закінчення.

Звертає увагу суду на те, що положеннями ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Торгово-промислова палата України підтвердила, що обставини збройної агресії з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання так і для населення.

Внаслідок ракетно-бомбових ударів регулярних військових формувань російської федерації, Торгова мережа «Eldorado», до якої належить ТОВ «Дієса», зазнала значних збитків; втрачений контроль над активами, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях. За попередніми підрахунками тільки збитки мережі в товарних запасах склали понад 1 мільярд грн. (без врахування основних засобів та вкладених інвестицій в торгові приміщення). Документування завданої шкоди триває.

Враховуючи те, що виникнення форс-мажорних обставин, а саме - фактичне знищення товару, який був поставлений постачальниками на склад товариства за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок потрапляння бойового снаряду/ракети в дах будівлі складу, в результаті чого виникло займання, а будівлю складу було повністю знищено, а також знищення/ пошкодження/втрата контролю над магазинами підприємства, фактичне припинення роботи інших магазинів підприємства у зв`язку з неможливістю ведення господарської діяльності під час ведення активних бойових дій на території України, що призвело до збитків в особливо великому розмірі (точна сума боргу встановлюється), враховуючи одночасне звернення великої кількості кредиторів з вимогою оплати поставленого товару (в т.ч. такого, який був знищений або пошкоджений, або втрачений) поставило компанію у скрутне становище, що спричинило неможливість виконання усіх зобов`язань, в тому числі, по оплаті заробітної плати з незалежних від підприємства обставин.

Підтвердженням скрутного фінансового становища відповідача свідчать справи про затвердження плану санації до відкриття провадження про банкрутство (справа №910/3368/24) та розгляд заяв про банкрутство (справа №910/12677/23), матеріали яких розміщенні в Єдиному державному реєстрі судових рішень, з яких вбачається що мотивом негативних матеріальних наслідків для ТОВ "Дієса" стало саме спричинення матеріальних збитків збройною агресією (форс мажор), внаслідок чого товариство втратило можливість забезпечувати взяті на себе зобов`язання, в т.ч. по своєчасній виплаті заробітної плати.

Також рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.01.2024 у справі №760/29187/23 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності генерального директора ТОВ «Дієса», за ч. 1 ст. 41 КУпАП, - закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Підставою закриття провадження у справі є встановлення судом, що товариство знаходиться під дією обставин непереборної сили (додане до даного клопотання), а отже встановлено відсутність вини роботодавця, в особі Генерального директора, в затримці оплати праці працівникам під час дії форс-мажорних обставин, дія яких тривала, як на момент звільнення працівника, так і продовжується на цей час.

Таким чином, Товариство знаходиться під дією форс-мажорних обставин, а отже невчасна виплата заробітної плати та компенсації невикористаної відпустки сталося внаслідок об`єктивних обставин, непереборної сили.

На підтвердження вказаного товариство звернулося до Київської торгово-промислової палати та отримало Сертифікат №3000-24-0827 від 23.04.2024 року.

Враховуючи, що Сертифікат №3000-24-0827 від 23.04.2024 року було отримано після рішення суду, для об`єктивності розгляду справи та змагальності судового розгляду сторона відповідача просить прийняти вказаний доказ до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Фещенко Ігор Станіславович просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задовлення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зазначає, що жодної виплати з повного чи часткового погашення заборгованості після звільнення 12 вересня 2023 року позивач не отримувала. Останнє надходження коштів, з призначенням платежу: "Зарахування заробітної плати за червень 2023 року" в сумі 6 013,00 грн. без ПДВ було 24 липня 2023 року. Через непроведення підприємством повного розрахунку при звільненні позивач на кілька місяців залишилась без засобів доіснування. Позивач, у свою чергу, добросовісно виконувала свої обов`язки відповідно до умов трудового договору до останнього робочого дня і розраховувала на чесно зароблену винагороду за виконану працю.

Посилання відповідача на положення статті 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" сторона позивача вважає безпідставним, оскільки до суду позивачка зверталась не з питанням про порушення строків виплати заробітної плати (регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата), а з вимогою про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вказує, що українське законодавство визнає форс-мажором ряд надзвичайних та невідворотних обставин, серед яких має місце і збройний конфлікт, військові дії, неоголошена війна.

При ньому, сертифікат Торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (Постанови Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 911/589/21, від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 25.11.2021 у справі № 905/55/21).

Відповідач повідомляєсуд, що внаслідок збройної агресії РФ, було знищено основний склад за адресою: АДРЕСА_1 , що поставило компанію у скрутне становище, спричинило неможливість виконання всіх зобов`язань, в тому числі, по оплаті заробітної плати з незалежних від підприємства обставин, однак, відповідачем не вказано ні часу, ні дати події, ні яким чином вона вплинула на безпосереднє робоче місце позивача, який працював старшим фахівцем з постачання департаменту логістики, дистрибуції та сервісу відділу планування поставок за адресою: 01023, м. Київ, пл. Спортивна,1а БЦ «Гулівер», вежа А.

Отже, відповідачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між даними подіями, та того, що скрутне становище виникло раптово у вересні 2023 року напередодні звільнення позивача і позбавило підприємствоможливості провести передбачені законодавством розрахунки при звільненні.

Щодо процедури затвердження плану санації до відкриття провадження про банкрутство, сторона позивача звертає увагу суду на позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі «Про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні» від 30.07.2014 року № 6-18624св14 де визначено, що навіть перебування організації у стадії процедури банкрутства та арешт рахунків не є підставою для невиплати працівникам заробітної плати і не спростовують вину організації в непроведенні розрахунків.

Щодо рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24.01.2024 року в справі №760/29187/23 про притягнення до адміністративної відповідальності генерального директора ТОВ «Дієса» за ч. 1 ст. 41 КУпАП, яке закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, сторона позивача зауважує, що ця обставина жодним чином не знімає з підприємства обов`язку погасити заборгованість перед звільненими працівниками.

Акцентує увагу на тому, що стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.. 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Таким чином, при затримці розрахунку при звільненні роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У своїй практиці Верховний Суд України неодноразово зазначав, що аналіз змісту ст.ст. 116, 117 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово - господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України (постанова №6-2163цс16 від 31 травня 2017 року, №6-259цс17 від 13 березня 2017 року).

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» - Білека Юрій Івановичпідтримав доводи апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Фещенко Ігор Станіславович в судове засідання не з`явились. Про день та час слухання справи зазначені учасники справи судом апеляційної інстанції повідомлялись у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності позивача ОСОБА_1 и та її представника адвоката Фещенка Ігоря Станіславовича.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., поясненння сторони відповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та учасниками справи не заперечувалось, що позивач ОСОБА_1 яОСОБА_2 з 27 травня 2021 року працювала на посаді старшого фахівця з постачання, департаменту логістики, дистрибуції та сервісу відділу планування поставок ТОВ «ДІЄСА» та 12 вересня 2023 року була звільнена з посади за згодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

В день її звільнення виплата всіх сум, що належили їйвід підприємства, роботодавцем не проведена.

Сторона відповідача під час судового розгляду справи визнала борг підприємства по заробітній платі перед ОСОБА_1 єю Олександрівною та не заперечула проти задоволення вимоги позивача про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з липня 2023 року по 12 вересня 2023 року в сумі 42 551,36 грн.

Вказані обставини також підтверджуються розрахунковими листками за липень 2023 року, за серпень 2023 року, за вересень 2023 року (а.с. 58-63 том 2).

В частині вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, сторона відповідача зазначала, що невчасна виплата заробітної плати та компенсації невикористаної відпустки сталася внаслідок об`єктивних обставин, непереборної сили (воєнний стан). Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати України» шляхом видачі сертифіката.

В матеріалах справи містяться в копіях сертифікати Київської торгово-промислової палати, видані ТОВ «ДІЄСА», про форс-мажорні обстивини (обставини непереборної сили) щодо певних обов`язків (зобов`язань) - а.с. 234-251 том 1, а.с. 1-30 том 2).

На підтвердженням скрутного фінансового становища сторона відповідача посилалась на процедуру затвердження плану санації до відкриття провадження про банкрутство, що розглядається Господарським судом м. Києва у справі №910/12677/23.

Відповідачем надані звіти ТОВ "ГЕО ФІНАНС ГРУП" про оцінку збитків, завданих ТОВ "ДІЄСА" внаслідок втрати необоротних активів (основних засобів), що обліковувалися на субрахунках 103, 104, 106, 1121, оборотних активів (товарів) та упущеної вигоди від неодержаного прибутку внаслідок втрати товарів, які зберігалися за адресами: АДРЕСА_2 (сума збитків 892 366,08 дол. США); Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Запорізьке шосе, буд.2 (сума збитків 680 376,14 дол. США); Донецька обл., м.Маріуполь, просп. Леніна, буд. 149 (сума збитків 600 687,25 дол. США); Донецька обл., м.Маріуполь, просп. Металургів, буд. 100 (сума збитків 719 854,33 дол. США); Донецька обл., м.Маріуполь, просп. Перемоги, 21 (сума збитків 666 907,08 дол. США); Херсонська обл., м.Херсон, просп. Ушакова, 43 (сума збитків 608 037,72 дол США); Харківська обл., м.Харків, пл.Захисників України(площа Повстання), буд 7/8 (сума збитків 461 580,51 дол США); Херсонська обл., м.Херсон, просп. 200 років Херсона, буд.30 (сума збитків 756 118,08 дол. США); Харківська обл., Харківський р-н, с.Циркуни, вул.Кутузівська, 19-б (сума збитків 664 642,66 дол США); АДРЕСА_3 (сума збитків 506 011,96 дол. США); Київська обл., м.Ірпінь, вул.Т.Шевченка, буд.7 (сума збитків 355 457,91 дол. США); м.Київ, пр.Правди, 47, БТРЦ "RETROVILLE" (сума збитків 662 454,84 дол. США); Херсонська обл., м.Херсон, вул.Залаегерсег, 18 (сума збитків 1 197 921,83 дол. США); Київська обл., м.Буча, бульв. Л.Бірюкова, буд.2 (сума збитків 564 338,81 дол. США); Київська обл., Броварський р-н, с.Квітневе, вул.Гоголівська, 1-А (сума збитків 17 245 920,75 дол. США) - а.с. 49-116 том 1.

Із долученої відповідачем постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року у справі №760/29187/23 за фактом вчинення генеральним директором ТОВ «ДІЄСА»адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП (щодо додержання вимог законодавства у сфері оплати праці) вбачається, що за результатом розгляду адміністративних матеріалів судом закрито провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с. 64-70 том 2).

Ухвалюючи рішення простягнення з ТОВ«ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати в розмірі 42 551 (сорок дві тисячі п`ятсот п`ятдесят одна) гривня 36 копійок, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що на день звільнення ОСОБА_1 борг ТОВ «ДІЄСА» по заробітній платі складав 42 551,36 грні на час звільнення позивача відповідач не провів з нею розрахунок. Борг підприємства по заробітній платі перед ОСОБА_1 ою в сумі 42 551,36 грн визнав відповідач під час судового розгляду справи.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення заборгованості по заробітній платі учасниками справи не оскаржується.

Доводи і вимоги апеляційної скарги відповідача стосуються оскарження рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 55 355,74 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем у порушення статті 116 КЗпП України позивачу не було проведено всіх виплат, які належить йому виплатити при звільненні, тому відповідно до статті 117 КЗпП України з відповідача має бути стягнутий середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідно до розрахунку позивача, який відповідачем не спростовано.

Судом першої інстанції не було прийняті до уваги пояснення та докази відповідача про відсутність вини підприємства у невиплаті належних звільненому працівникові сум в день звільнення у зв`язку із існуванням форс-мажорних обставин, обгрунтовуючи свій висновок тим, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів того, що порушення по невиплаті усіх необхідних сум заробітної плати при звільненні позивача сталися внаслідок настання обставин непереборної сили (форс-мажору, ведення на території, де знаходиться роботодавець, воєнних дій). Такі докази мали бути підтверджені сертифікатом Торгово-промислової палати України (уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат), як це передбачено чинним законодавством України та, в даному випадку, були б підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань по своєчасній виплаті заробітної плати.

В оскаржуваній частині судового рішення колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена статтею 117 КЗпП України.

Відповідно до часини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

За положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку проте, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин (пункт 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Отже, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто, свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»,Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Викладене свідчить, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань (обов`язків) - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Разом з цим обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо. Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року справа № 905/857/19).

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжувався Указами Президента України та діє на цей час.

У листі від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме військову агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб за договором, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

24 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2136-ІХ), яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами другою та третьою статті 1 Закону № 2136-ІХ встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до частини 2, 3 статті 10 Закону № 2136-ІХ роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати; роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили; звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Аналіз наведеної спеціальної норми права дозволяє дійти висновку про те, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Таким чином, існування обставини воєнного стану, фактів окупації та ведення бойових дій, а можливо також і знищення майна підприємства чи існування інших обставин, в тому числі існування дебіторської заборгованості, не спростовують факту існування заборгованості по заробітній платі і не звільняють від обов`язку виплати заробітної плати.

Проте, роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці та за несвоєчасне проведення розрахунку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом свідчать про те, що відповідач, заперечуючи проти вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зазначав, що затримка виплати ОСОБА_1 належних при звільнені сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулась не з вини ТОВ«ДІЄСА», а внаслідок об`єктивних обставин, непереборної сили (воєнний стан).

Відповідачем належними та допустимими доказами доведено про перебування під впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що вплинули на фінансову стабільність підприємства і поставили під загрозу можливість виконання фінансово-господарських зобов`язань.

Відповідачем надано докази отриманих товариством збитків, а саме: звіти ТОВ "ГЕО ФІНАНС ГРУП" про оцінку збитків, завданих ТОВ «ДІЄСА» внаслідок втрати необоротних активів (основних засобів), що обліковувалися на субрахунках 103, 104, 106, 1121, оборотних активів (товарів) та упущеної вигоди від неодержаного прибутку внаслідок втрати товарів, які зберігалися за адресами: АДРЕСА_2 (сума збитків 892 366,08 дол. США); Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Запорізьке шосе, буд.2 (сума збитків 680 376,14 дол. США); Донецька обл., м.Маріуполь, просп. Леніна, буд. 149 (сума збитків 600 687,25 дол. США); Донецька обл., м.Маріуполь, просп. Металургів, буд. 100 (сума збитків 719 854,33 дол. США); Донецька обл., м.Маріуполь, просп. Перемоги, 21 (сума збитків 666 907,08 дол. США); Херсонська обл., м.Херсон, просп. Ушакова, 43 (сума збитків 608 037,72 дол США); Харківська обл., м.Харків, пл.Захисників України, буд 7/8 (сума збитків 461 580,51 дол США); Херсонська обл., м.Херсон, просп. 200 років Херсона, буд.30 (сума збитків 756 118,08 дол. США); Харківська обл., Харківський р-н, с.Циркуни, вул.Кутузівська, 19-б (сума збитків 664 642,66 дол США); Полтавська обл., м.Кременчук, вул.Хламенюка, буд.7 (сума збитків 506 011,96 дол. США); Київська обл., м.Ірпінь, вул.Т.Шевченка, буд.7 (сума збитків 355 457,91 дол. США); м.Київ, пр.Правди, 47, БТРЦ "RETROVILLE" (сума збитків 662 454,84 дол. США); Херсонська обл., м.Херсон, вул.Залаегерсег, 18 (сума збитків 1 197 921,83 дол. США); Київська обл., м.Буча, бульв. Л.Бірюкова, буд.2 (сума збитків 564 338,81 дол. США); Київська обл., Броварський р-н, с.Квітневе, вул.Гоголівська, 1-А (сума збитків 17 245 920,75 дол. США).

Після початку військової агресії за певними контрагентами, в тому числі тими, що включені до плану санації, ТОВ «ДІЄСА» отримав сертифікати, що засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які наявні в матеріалах справи а.с. 234-251 том 1, а.с. 1-30 том 2).

Із долученого до матеріалів апеляційної скарги сертифіката №3000-240827 від 23 квітня 2024 року про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вбачається, що Київська торгово-промислова палата засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) ТОВ «ДІЄСА» щодо обов`язку (зобов`язання) за статтями 94 та 115-117 Кодексу законів про працю України, статтями 1 та 24 Закону України "Про оплату праці", з урахуванням статті 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" перед Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків та Центральним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці. Вживати, всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" у термін: з 12.03.2022року.

Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання: 12 березня 2022 року;дата закінчення: тривають на 23 квітня 2024 року (а.с. 106-109 том 2).

Отже, унеможливлення виконання ТОВ «ДІЄСА» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: збройна агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні, відсутність доступу та/або знищення активів (основних засобів та товарів) через тимчасову окупацію й активні бойові дії на території України, що призвело до неможливості відновлення господарської діяльності підприємства у повному обсязі; повне знищення активів підприємства (основних засобів та товарів) за адресою: АДРЕСА_1 , де знаходився основний товарний склад внаслідок пожежі через потрапляння бойових снарядів в покрівлю складу (обстріл), які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором.

Таким чином, у трудових правовідносинах між сторонами з 12 березня 2022 року виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин, був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами трудового договору, обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі, щодо позивача.

Згідно з частинами першої, другоїта третьої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що сторона відповідача під час судового розгляду справи доводила обставини про перебування під впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що вплинули на фінансову стабільність ТОВ «ДІЄСА» і поставили під загрозу можливість виконання фінансово-господарських зобов`язань, а також обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, як на підставу для звільнення від відповідальності за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні позивача.

Сторона відповідачаз метою доведення форс-мажорних обставин саме для конкретного випадку звернулась до Торгово-промислової палати України.

Наявність форс-мажорних обставин щодо обов`язку (зобов`язання) ТОВ «ДІЄСА»за статтями 94 та 115-117 Кодексу законів про працю України, статтями 1 та 24 Закону України "Про оплату праці", з урахуванням статті 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" засвідчується сертифікатом Київської торгово-промислово палати №3000-240827 від 23 квітня 2024 року, який отримано відповідачем після ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Разом з тим, колегією суддів апеляційного суду враховується, що у сертифікаті №3000-240827 від 23 квітня 2024 року визначено початок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) саме з 12 березня 2022 року, тобто, охоплює період дії трудових правовідносин між сторонами, які припинені за згодою сторінлише 12 вересня 2023 року.

Отже, між обставинами непереборної сили, які засвідчені сертифікатом №3000-240827 від 23 квітня 2024 року, та неможливістю належного виконання ТОВ «ДІЄСА» обов`язку із своєчасного проведення розрахункупри звільненні позивача, є причинно-наслідковий зв`язок.

Сертифікат №3000-240827 від 23 квітня 2024 року Київської торгово-промислово палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий ТОВ «ДІЄСА», колегія суддів апеляційного суду визнає належним та допустимим доказом, який містить інформацію щодо премета доказування у справі, яка переглядається, а неможливість його подання до суду першої інстанції об`єктивно не залежали від відповідача ТОВ «ДІЄСА».

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених обставин, якими підтверджується, що у трудових правовідносинах між відповідачем ТОВ «ДІЄСА»та його працівниками, зокрема ОСОБА_1 , з 12 берзня 2022 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків, як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких ТОВ «ДІЄСА» об`єктивно, з незалежних від нього причин було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача, у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок проте, що вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «ДІЄСА» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищезазначене, судпершої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що затримка виплати ОСОБА_1 належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася з вини ТОВ «ДІЄСА».

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача, з урахуванням меж апеляційного перегляду справи, дають підстави для висновку, що оскаржуване рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 55 355,74 грн, ухвалено при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі у відповідній частині вимог, та прийняття нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 55 355,74 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення заборгованості по заробітній платі не оскаржується,а тому суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини рішення.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишені без задоволення, тому судовий збір не відшкодовується та покладається на особу, яка подала позов до суду, а тому рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 витрат з оплати судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп. слід скасувати.

З урахуванням вимог статей 137, 141 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що сума визначених позивачем витрат на професійну правничу допомогу відповідно до пропорційного розміру задовлених вимог позивача, що складає розмір суму 10 000,00 грн, підлягає відшкодуванню відповідачем, а тому рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу слід змінити, зменшивши розмір витрат з 21 062 грн. 18 коп.до 10 000,00 грн.

Понесені відповідачем та документально підтвердженні судові витрати (судовий збір)за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816,80 грн., вимоги якої задовольняються, слід покласти на позивача ОСОБА_1 у.

Керуючись ст.ст. 4, 47, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 9, 263, 617 ЦК України, ст.ст. 1,10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», ст.ст. 137, 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» Вітинської Віри Володимирівни задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 55 355,74 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу змінити, зменшивши розмір витрат з 21 062 грн. 18 коп.до 10 000,00 грн.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 витрат з оплати судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп. скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (вул. Велика Васильківська, буд. 45, м. Київ, ) у відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Судді: