ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4513/24 Справа № 210/3918/23 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Тимченко О.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Трофименко Марина Володимирівна, на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року, яка постановлена суддею Сільченком В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 02 лютого 2024 року, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» (надалі - АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз»), третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що, відповідно до витягу з наказу ПАТ Криворіжгаз № 131-к від 29.03.2019 року Про прийняття на роботу працівників, ОСОБА_1 прийнято на роботу водієм автотранспортних засобів 2-го класу служби автотранспорту з 01 квітня 2019 року, з місячною тарифною ставкою 4 695 грн.

Позивачем ОСОБА_1 , за власний рахунок, було пройдено курси підвищення кваліфікації у Навчальному комбінаті АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» та набуто професію слюсаря аварійно відбудовних робіт у газовому господарстві. Після закінчення вказаних курсів, ОСОБА_1 , окрім обов`язків водія, почав виконувати обов`язки слюсаря аварійно-відбудовних робіт у газовому господарстві. Однак, з наказом про переведення на іншу посаду чи наказом про суміщення посад позивач не ознайомлений. Крім того, позивачу не відомо, чи виносилися вказані накази на підприємстві взагалі. На підтвердження виконання позивачем обов`язків слюсаря аварійно-відбудовних робіт у газовому господарстві є доповідна записка начальника служби автотранспорту ОСОБА_2 від 01.07.2019 року, адресована Голові правління АТ Криворіжгаз ОСОБА_3 , в якій останній просив встановити доплату водію САТ ОСОБА_1 30 % від окладу слюсаря аварійно-відновлювальних робіт на системах газопостачання, у зв`язку з суміщенням професій з 01.07.2019 року.

Прийшовши на роботу 24.04.2023 року, ОСОБА_1 дізнався, що він звільнений з посади.

З наказом про звільнення він особисто не був ознайомлений.

Після отримання відповіді на адвокатський запит, позивачеві стало відомо, що, відповідно до наказу АТ Оператор газороподільної системи Криворіжгаз № 278 к від 20.04.2023 року Про звільнення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було звільнено із займаної посади, у зв`язку з тим, що він нібито був відсутній на робочому місці 4 квітня 2023 року з 12.45 год по 17.00 год без поважних причин (повістка Металургійно ІНФОРМАЦІЯ_2 про перебування 04.04.2023 року з 08.30 год по 10.00 год. в розпорядженні РТЦК та СП) та у зв`язку із тим, що раніше до ОСОБА_6 вже застосовувалися дисциплінарні стягнення у вигляді догани: за відсутність на робочому місці 15.08.2022 року (наказ від 07.09.2022 року № 16-с) та відсутність на робочому місці 24.03.2023 року (наказ від 19.04.2023 року № 1-с) і на дату звільнення вищевказані накази не скасовані, що в сукупності свідчить про систематичне порушення режиму роботи робочого дня встановленого у Товаристві Правилами внутрішнього трудового розпорядку АТ Криворіжгаз, затверджених 05.08.2021 року, з боку працівника.

Виходячи з цього, ОСОБА_1 було звільнено з посади водія автотранспортних засобів 2 класу служби автотранспорту, 24.04.2023 року за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, п. 3 ст.40 КЗпП України.

Копію наказу про звільнення позивач отримав лише 02.06.2023 року. Трудова книжка до цього часу не повернута АТ Криворіжгаз позивачу ОСОБА_1 та перебуває у відділі кадрів та підбору персоналу УзП АТ Криворіжгаз. З наказом про своє звільнення позивач ОСОБА_1 не погоджується, вважає його неправомірним та таким, що винесений із порушенням норм законодавства.

Посилаючись на викладене, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ № 278-к від 20.04.2023 року Про звільнення ОСОБА_4 , винесений Акціонерним товариством Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз. Поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на посаді водія автотранспортних засобів 2 класу служби автотранспорту Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз; стягнути з Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 116 394, 24 грн., моральну шкоду у розмірі 25 000, 00 грн. та понесені судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 1073, 60 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 9000, 00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Трофіменко М.В., просить скасувати рішення суду та ухвалити новее рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з?ясування обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належну оцінку доводам позивача щодо відсутності правових підстав для його звільнення за п. 3 ст.40 КЗпП України.

Так, матеріали справи не містять доказів відсутності позивача ОСОБА_1 на робочому місці 15 серпня 2022 року. Навпаки, за цей день йому виплачено заробітну плату, що підтверджується табуляграммою, а тому наказ №16-с від 07.09.2022 року є незаконним. Щодо відсутності позивача на робочому місці 24 березня 2023 року та 04 квітня 2023 року зазначає, що він перебував у ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено відповідними повістками, тобто його відсутність на робочому місці є поважною.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, представник відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Трофименко Марину Володимирівну, яка підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, представника відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» Дубовик Світлану Валеріївну, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила відмовити в її задоволенні,підтримала відзив та викладені у ньому обставини, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що, відповідно до Витягу з наказу ПАТ Криворіжгаз № 131 - к від 29.03.2019 року Про прийняття на роботу працівників, ОСОБА_1 прийнято на роботу водієм автотранспортних засобів 2-го класу служби автотранспорту з 01 квітня 2019 року, з місячною тарифною ставкою 4 695 грн

Наказом АТ Оператор газороподільної системи Криворіжгаз № 278 к від 20.04.2023 року Про звільнення ОСОБА_4 ОСОБА_5 було звільнено з посади водія автотранспортних засобів 2 класу служби автотранспорту, 24.04.2023 року за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, п. 3 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з тим, що він був відсутній на робочому місці 4 квітня 2023 року з 12.45 год по 17.00 год без поважних причин (повістка Металургійно ІНФОРМАЦІЯ_2 про перебування 04.04.2023 року з 08.30 год по 10.00 год. в розпорядженні РТЦК та СП) та у зв`язку із тим, що раніше до ОСОБА_6 вже застосовувалися дисциплінарні стягнення у вигляді догани: за відсутність на робочому місці 15.08.2022 року (наказ від 07.09.2022 року № 16-с) та відсутність на робочому місці 24.03.2023 року (наказ від 19.04.2023 року № 1-с) і на дату звільнення вищевказані накази не скасовані, що в сукупності свідчить про систематичне порушення режиму роботи робочого дня встановленого у Товаристві Правилами внутрішнього трудового розпорядку АТ Криворіжгаз, затверджених 05.08.2021 року, з боку працівника.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення до працівника, власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).

У справах про поновлення на роботі особи, звільненої за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Згідно зі статтею 12, частиною першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частиною першою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, яка переглядається, встановлено, щонаказом АТ Оператор газороподільної системи Криворіжгаз від 07.09.2022 року № 16-с до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани: за відсутність на робочому місці 15 серпня 2022 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів відсутності позивача ОСОБА_1 на робочому місці 15 серпня 2022 року, а, навпаки, за цей день йому виплачено заробітну плату, що підтверджується табуляграммою, а тому наказ №16-с від 07.09.2022 року є незаконним, колегією суддів не приймаються, оскільки позивачем не надано доказів на спростування законності цього наказу, як і не оспорено його правомірність. При цьому, оголошення догани за відсутність на робочому місці не тягне за собою невиплату заробітної плати, адже роботодавцем не було встановлено факт прогулу за цей день.

Наказом АТ Оператор газороподільної системи Криворіжгаз від 19.04.2023 року № 1-с до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани: за відсутність на робочому місці 24 березня 2023 року.

04 квітня 2023 року з 12.45 год по 17.00 год позивач ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці.

Позивач пояснив свою відсутність на робочому місці перебуванням у ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтвердив повістками.

На запит відповідача АТ Оператор газороподільної системи Криворіжгаз, ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомив, що 31.03.2023 року до ОРТЦК надійшов запит АТ Оператор газороподільної системи Криворіжгаз, з копією повістки, але при перевірці повістки було виявлено її недостовірність. Так, у повістці було вказано, що ОСОБА_1 24.03.2023 року був у ОРТЦК весь день. Було призначено службове розслідування, перевірено журнал, камери відеоспостереження і виявлено, що 24.03.2023 року ОСОБА_1 в ІНФОРМАЦІЯ_2 не було, а дату 24.03.2023 року йому поставив співробітник ОРТЦК та СП, що чергував на КПП, зі слів самого ОСОБА_1 , так як у нього там великий потік людей і він не розібрався і не перевірив слова останнього. 04.04.2023 року ОСОБА_1 був, але не увесь день, а тільки до 10:00 год.

Отже, факт порушення позивачем трудової дисципліни відсутність на робочому місці без поважних причин, підтверджено матеріалами справи, а доводи апеляційної скарги про те, що 24 березня 2023 року та 04 квітня 2023 року позивач був відсутній на робочому місці з поважних причин - перебував у ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено відповідними повістками, спростовуються вищевикладеним.

З огляду на викладене, відповідач довів належними та допустимими доказами системність невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги щодо визнання незаконним та скасування оспорюваного наказу АТ Оператор газороподільної системи Криворіжгаз № 278 к від 20.04.2023 року Про звільнення ОСОБА_4 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

При цьому, колегією суддів враховано, що за правилом частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства.

Разом з тим, відповідно до статті 1 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Пунктом 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені, статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно з пунктом 2 Глави XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

24 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», частинами другою, третьою статті 1 якого передбачено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються, зокрема, норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно із частиною другою статті 5 вказаного Закону в період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що, згідно довідки Первинної профспілкової організації Криворізької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» від 23 травня 2024 року за № 12/05-24, ОСОБА_1 станом на 20 квітня 2023 року не був обраний до виборних органів Первинної профспілкової організації.

Відтак, звільнення позивача відбулося під час дії воєнного стану та після набрання чинності Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми вказаного закону, яким в частині другої статті 5 інакше, ніж КЗпП України, на період дії воєнного стану, врегульовано порядок застосування статті 43 КЗпП України.

Таким чином, роботодавець обґрунтовано не отримував попередньої згоди на звільнення позивача у профспілкової організації відповідно до статті 43 КЗпП України, оскільки при розірванні трудового договору з позивачем на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України керувався частиною другою статті 5 вищевказаного Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що правові підстави для залишення позивача на роботі відсутні, а при його звільненні відповідачем дотримані вимоги закону й трудові права позивача не порушені, у зв`язку з чим підстав для поновлення позивача на роботі немає.

Погоджується колегія суддів й з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки ч. 2 ст. 235 КЗпП України передбачена можливість стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу лише у разі винесення рішення про поновлення працівника на роботі.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними та скасування розпорядження та наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачу відмовлено, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що не підлягають задоволенню також позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, оскільки вони є похідними від основних вимог, адже статтею 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Трофименко Марина Володимирівна, залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 31 липня 2024 року.

Головуючий:

Судді: