Провадження № 22-ц/802/620/24 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок поширення недостовірної інформації, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2024 року відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок поширення недостовірної інформації.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Лялюга Л. В. звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій вона просила стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 18330, 90 грн, долучивши відповідні докази на обґрунтування розміру понесених судових витрат.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2024 року заяву задоволено частково. Ухвалено додаткове рішення в даній цивільній справі.

Стягнуто з ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 гривень.

Не погодившись із даним додатковим рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати додаткову постанову та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що судом першої інстанції при прийнятті даного додаткового рішення допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви. Судом не взято до уваги ті обставини, що угода про надання професійної правничої допомоги від 06 грудня 2023 року та акт про надання професійної правничої допомоги від 21 березня 2024 року підписано довірителем ОСОБА_4 особисто, в той час коли відповідачка фактично перебуває за межами України, а саме в Німеччині. Дані обставини ставлять під сумнів підпис особисто ОСОБА_4 в акті про надання професійної правничої допомоги та фактичну оплату коштів адвокатові. Зазначає, що подана квитанція до прибуткового касового ордеру про виплату гонорару адвокату не може визнаватись достатнім доказом факту понесення відповідачем витрат на професійну допомогу, оскільки дана квитанція не обліковується у податкових органах та відповідно сторони договору штучно завищили суму гонорару. Вважає, що представником відповідача не надано належних доказів понесених судових витрат на правничу допомогу, а тому в задоволенні заяви необхідно відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Представник малолітнього позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча був апеляційним судом належним чином, відповідно до вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, повідомлений про час та місце судового розгляду справи, в апеляційній скарзі просив розгляд справи в суді апеляційної інстанції проводити за його відсутності.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість додаткового рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Додаткове рішення мотивоване тим, що суду надано належні та допустимі докази на підтвердження факту надання відповідачці ОСОБА_4 правничої допомоги у даній справі та докази оплати за надану їй правничу допомогу, та враховуючи характер спору, участь адвоката у справі, кількість судових засідань, суд, з урахуванням основоположних засад справедливості, виваженості та розумності, вважав обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з позивача на користь відповідача, в сумі 8000 грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Частинами першою та третьою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Таким чином, принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку насамперед тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

21 березня 2024 року представником відповідача ОСОБА_4 адвокатом Лялюгою Л. В. було подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій вона просила стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 18330, 90 грн, та до якої надала докази на підтвердження розміру таких витрат, зокрема копію квитанції до прибуткового касового ордеру, копію акту, копію опису та накладної про направлення позивачу копії клопотання та докази витрат (а.с.203-206).

28 березня 2024 року від позивача надійшло заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому останній просив відмовити позивачу у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу.

Встановивши, що заява про розподіл судових витрат та докази їх понесення подані позивачем з дотриманням вимог статті 141 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу.

Розмір витрат на правничу допомогу визначений судом з урахуванням складності цієї справи та обсягу виконаних адвокатом робіт, заперечень позивача, а також з дотриманням критерію розумності розміру понесених стороною витрат, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Висновки суду першої інстанції не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у постановах в даній категорії справ.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Доводи апеляційної скарги, зокрема і покликання на перебування відповідачки ОСОБА_4 за кордоном, що не впливає на можливість нею контактувати з адвокатом та вести розрахунки дистанційно через електронні засоби зв`язку, висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до власного тлумачення норм права, та незгоди з прийнятим судовим рішенням.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування немає.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2024 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді