КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 361/3880/17-ц
Головуючий у суді першої інстанції: Дутчак І.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Желепа О.В., Мазурик О.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2022 року

встановив:

у липні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 54 936, 10 гривень, моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень, судовий збір в розмірі 1 280 гривень.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . До участі в справі в якості правонаступника було залучено ОСОБА_2 ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2018 року.

09.01.2020 представник позивачки подав уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідачки у відшкодування матеріальної шкоди 42 058,09 гривень, моральну шкоду - 10 000 гривень, судові витрати в розмірі 10 600 гривень.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2022 року позовні вимоги було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки матеріальну шкоду в розмірі 31 233,09 гривень та судовий збір в розмірі 640 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник відповідача - ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та розподілити судові витрати.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка зазначала, що 08.09.2016 на 27 км автодороги Київ-Чернігів в межах Броварського району Київської області сталась ДТП за участю автомобілів марки «DAF», державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом, який належить ОСОБА_1 , та марки «Volkswagen» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 . В результаті ДТП було ушкоджено належний позивачці автомобіль. Страховиком за Полісом обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів - ПАТ НАСК «Оранта» було здійснено виплату страхового відшкодування в суму 89 175, 44 гривень. Оскільки ДТП сталась з вини ОСОБА_4 , позивачка просила стягнути на її користь матеріальну шкоду, що становить вартість відновлювального ремонту належного їй автомобіля за вирахуванням отриманої суми страхового відшкодування, та моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2022 року позовні вимоги було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки матеріальну шкоду в розмірі 31 233,09 гривень та судовий збір в розмірі 640 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що ДТП, в результаті якої було ушкоджено належний позивачці автомобіль, сталась з вини ОСОБА_4 , що встановлено постановою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2016 року. Вартість відновлювального ремонту належного позивачці автомобіля становить 131 233,09 гривні, що було визначено у Висновку експерта за результатами проведення судової авто товарознавчої експертизи від 29.10.2019 №2886. Оскільки ОСОБА_4 помер, відшкодування має бути стягнуто з його спадкоємиці - ОСОБА_2 , у розмірі, який перевищує ліміт відповідальності, визначений в Полісі №АЕ/70043369).

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та посилався на положення ст. 11, 15, 16, 22, 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Методику товарознавчої експертизи, та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092.

В частинах 1 та 2 ст. 1166 ЦК України закріплено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно положень статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно положень ст. 999 ЦК України, відповідно до якої законом може бути встановлений обов`язок фізичної чи юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. В ст. 1194 ЦК України закріплено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Мета здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності викладена у ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено, що обов`язкове страхування здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, що визначено ст. 5 цього Закону

Як видно з матеріалів справи, 08.09.2016 на 27 км автодороги Київ-Чернігів в межах Броварського району Київської області сталась ДТП за участю автомобілів марки «DAF» державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом, який належить ОСОБА_1 та марки «Volkswagen» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 .

Постановою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2016 року було визнано ОСОБА_4 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована згідно Поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9212772, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ НАСК «Оранта» 21.06.2016.

Згідно Страхового акту №ОЦВ-16-7389/1 було визначено розмір страхового відшкодування в сумі 89 175, 44 гривень. Вказана сума була сплачена ОСОБА_1 27.03.2017.

Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що на її замовлення експертом-оцінювачем Шимко А.О. 21.09.2016 було складено Звіт №14/090ТЗ про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, в якому було визначено вартість матеріального збитку, завданого їй як власнику транспортного засобу, який складається з вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в розмірі 141 911, 54 гривні.

Доводи апелянта зводяться до того, що позивачка не оскаржувала розрахунок страхового відшкодування страховика, який він сплатив їй, позивач не має права вимагати відшкодування їй суми, більшої ніж сплатив страховик, Висновок експерта за результатами проведення судової авто товарознавчої експертизи №2886 від 29.10.2019 є недопустимим та недостовірним доказом, оскільки експерт не оглядав пошкоджений автомобіль, а використав Акт огляду автомобіля, складений експертом-оцінювачем Шимко А.О. , при проведенні експертизи не були викликані заподіювач шкоди та його страховик, не додані фотографії пошкодженого транспортного засобу.

Зазначені доводи колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини гарантує право на справедливий судовий розгляд.

В абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

У ч. 4 статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду.

Інтереси відповідача ОСОБА_4 при розгляді справи в суді першої інстанції представляв адвокат Беженцев Ф.В. В судовому засіданні 19.10.2017 представник позивачки заявив клопотання про призначення по справі судової авто товарознавчої експертизи, проти задоволення якого заперечував представник відповідача - Беженцев Ф.В . При цьому представником позивача було додано до матеріалів справи Договір на надання послуг від 29.03.2017, додаток до договору, в якому було зазначено вартість робіт - 25 094 гривень, та товарні чеки на придбання запчастин до автомобіля загальною вартістю 108 325 гривень.

Представником відповідачки - Беженцевим Ф.В. було заявлено клопотання про витребування доказів від ТОВ «ЛІТВІЛ», яке здійснювало ремонт пошкодженого автомобіля. 10.05.2019 представником позивачки - ОСОБА_7 було заявлено клопотання про призначення по справі автотоварознавчої експертизи, на вирішення якої просив поставити питання щодо визначення розміру матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 в результаті пошкодження транспортного засобу виходячи з обсягу механічних пошкоджень, зафіксованих в Акті огляду, складеного 14.09.2016 Шимко А.О. ; та щодо визначення розміру матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 в результаті пошкодження транспортного засобу виходячи з обсягу механічних пошкоджень, зафіксованих в Акті огляду, складеного 22.09.2016 спеціалістом ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» Дзиковським М.В. Оплату за проведення експертизи просив покласти на позивачку та відповідачку в рівних частках.

Після залучення в якості правонаступника ОСОБА_2 її представництво здійснював адвокат Беженцев Ф.В., який також 10.05.2019 подав до суду клопотання про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи, проведення якої просив доручити ТОВ «Судова незалежна експертиза України», на вирішення якої поставити питання - яка вартість матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 внаслідок ДТП. Оплату просив покласти на відповідачку. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області було задоволено клопотання представників позивачки та відповідачки та призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу. Оплату за проведення експертизи було покладено по першому питанню на ОСОБА_1 , по другому - на ОСОБА_2 . ОСОБА_1 було здійснено оплату за проведення експертизи по першому питанню. Оскільки ОСОБА_2 оплату за проведення експертизи не було здійснено, експертом не було дано відповідь по другому питанню.

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 29.10.2019 №2886 було визначено вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «DAF» державний номерний знак НОМЕР_1 виходячи з даних наявних в зафіксованих в акті огляду транспортного засобу, складеного 14.09.2016 Шимко А.О. становить 131 233, 09 гривні.

Отже, відповідачка не була позбавлена можливості при розгляді справи в суді першої інстанції здійснити оплату за проведення експертизи в разі незгоди з розміром заявлених позивачкою вимог.

Крім того, при визначенні розміру відшкодування судом першої інстанції було враховано розмір ліміту відшкодування - 100 000 гривень, як було визначеного в Полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9212772, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ НАСК «Оранта» 21.06.2016.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та не вирішення питання про матеріальне правонаступництво, а саме - ст. 1281 ЦК України, в якій врегульовано строк, протягом якого кредитор має право пред`явити вимогу до спадкоємців, є необґрунтованим. Позивач звернулась до суду в червні 2017 року ще за життя ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті було відкрито спадкову справу в Броварській міській державній нотаріальній конторі 3187/2018. Заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_2 , другий спадкоємець - ОСОБА_8 відмовилась від прийняття спадщини. Тому суд першої інстанції правильно залучив ОСОБА_2 в якості правонаступника відповідача ОСОБА_4 згідно положень ст. 55 ЦПК України.

Посилання апелянта на правові висновки, які містяться в постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року (справа №640/6274/16), від 17 квітня 2018 (справа №522/407/15), від 01 квітня 2020 року (справа №520/13067/17) є безпідставним, оскільки у вказаних справах кредитор звертався до суду з позовами до спадкоємців боржника після смерті боржника, а отже обставини вказаних справ не є релевантними з обставинами даної справи.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява № 63566/00, § 23).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено докази, зроблені висновки відповідають обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній карзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді