Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 553/419/24
Провадження № 2/553/606/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2024 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді Високих М.С., за участі секретаря судового засідання Рябоконя Є.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

Адвокат Марущак С.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся із згаданим позовом до відповідача, в якому прохає розірвати шлюб зареєстрований 06.02.2010 Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції за актовим записом № 101.

Ухвалою суду від 16.02.2024 позовну заяву було залишено без руху та надано п`ятиденний строк на усунення недоліків зазначених в ухвалі.

На виконання вимог ухвали суду 21.02.2024 від представника позивача на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 15.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

12.07.2024 адвокат Марущак С.В. направив до суду клопотання про витребування доказів, а саме просив суд витребувати з органів реєстрації актів цивільного стану інформацію шлюбу позивача та відповідача та інформацію щодо можливості розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем на підставі Свідоцтва про розлучення виданого у Норвегії Губернатором округу Ругалан у 2022 році. Також просив задовольнити позовну заяву та розірвати шлюб.

За ухвалою суду від 30.07.2024 у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів було відмовлено.

Будучи належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, учасники процесу в судове засідання не прибули.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Вимогами ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.

Відповідно до ст. 63 Закону України "Про Міжнародне приватне право України" припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Процедура легалізації в Україні свідоцтва про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, або рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном (затв. Наказом МЗС України №113 від 04.06.2002).

Відповідно до наказу Мін`юсту №52/5 від 18.10.2000 "Про затвердження Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні", документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до міжнародного договору ст. 1 Гаазької Конвенції від 5 жовтня 1961 року передбачено, що її умови поширюються на офіційні документи, які були видані на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Такими документами визнаються: 1) документи, що походять від прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; 2) адміністративні документи; 3) нотаріальні акти та інші. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампа, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був виданий (ст.3 Конвенції). При цьому апостиль повинен відповідати вимогам Доповнення до Конвенції.

Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав - учасниць зазначеної Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, якими скріплено відповідний документ.

Відповідно до ст. ст. 2, 3 Гаазької Конвенції (набрання чинності в Україні 22.10.2003) кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з положенням вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі - учасниці цієї Конвенції.

Як убачається з матеріалів справи предметом позову є розірвання шлюбу, проте відповідачем у справі надана копія свідоцтва про розлучення №2021/3894 між Романом Пресічем та Людмилою Пресіч, яке видане Губернатором округу Ругалан у Норвегії 28.09.2022 з апостилем та перекладом на українську мову, що не заперечувалось стороною позивача.

Враховуючи вищевикладене, те, що кожна з Договірних держав звільняється від легалізації документів, на які поширюється Гаазька Конвенція і які мають бути представлені на її території та враховуючи що документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі - учасниці цієї Конвенції, шлюб між сторонами вважається фактично розірваним у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю за відсутності предмета спору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 255 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу закрити.

Повернути позивачу ОСОБА_1 сплачену суму судового збору.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у м. Полтава Полтавської області повернути ОСОБА_1 сплачений на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 судовий збір у сумі 1211,20 грн за квитанцією ID 7675-2358-6161-8286.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави М.С. Високих