Справа № 548/1302/23
Провадження № 2/548/50/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.07.2024 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді Коновода О.В.

за участі:

секретаря судового засідання - Манжос Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання у залі суду м. Хорол у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

14.06.2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) з вимогою про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 08.11.2006 року справа №2-550/2006 було вирішено:

Стягувати з ОСОБА_2 (далі за текстом Відповідача) аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач допустив несвоєчасну сплату нарахованих аліментів, у зв`язку з чим станом на березень 2023 року заборгованість по аліментам складала 98 516,67 грн.

Розмір заборгованості за аліментами, визначений державним виконавцем у виконавчому провадженні ВП №2567265, Відповідачем в судовому порядку не оскаржувався.

Виходячи з наведених обставин позивач просила:

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з серпня 2015 року по квітень 2023 року в сумі 93 326, 23 грн.

Стягнути з Відповідача понесені Позивачкою судові витрати, які складаються із: витрат Позивачки на правничу (правову) допомогу.

Відповідач подав відзив.

До суду 04.07.2024 року надійшов відзив ( а.с. 24-27). У поданому відзиві відповідач проти позовних вимог заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 08.11.2006 року (яке набрало законної сили 20.11.2006 року) у цивільній справі №2-550/2006, було вирішено:

Стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На виконання зазначеного вище судового рішення на підставі заяви про примусове виконання, у Хорольському ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження ВП № 2567265.

Відповідач, щомісячно сплачував аліменти у розмірі 2000 гривень на користь ОСОБА_4 на утримання свого сина ОСОБА_3 .. Кошти передав через свою матір ОСОБА_5 , але як виявилося позивач не зазначила про це у ВДВС, внаслідок чого безпідставно була нарахована заборгованість.

Згідно з довідкою-розрахунком, виданою ст. державним виконавцем Хорольського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сальнік О.В., заборгованість зі сплати аліментів станом на 23 червня 2023 року становить 75794,38 грн., а не 98 516, 67 грн., як зазначено в позовній заяві.

Згідно зазначеної довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та поданими квитанціями, аліменти відповідачем сплачуються ( заборгованість погашається). Відповідач не ухиляється від сплати аліментів, що підтверджується довідкою розрахунком від 23.06.2023 року. Вимога позивачки про стягнення пені у сумі 93 326,23 гри. при наявності боргу у сумі 75794,38 грн. є безпідставною та не відповідає позиції, висловленій Верховним Судом, відповідно до якої розмір пені не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується, тобто у даному випадку,75794,38 грн.

Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Павелко Р.С. в судове засідання не з`явилися, в позовній заяві прохали про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, не заперечували проти заочного розгляду справи.

Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що заперечує проти позову та прохає у його задоволенні відмовити з підстав наведених у ньому.

Інші процесуальні дії у справі.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Ухвалою суду (а.с.16-17) було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 08.11.2006 року справа №2-550/2006 було вирішено:

Стягувати з ОСОБА_2 (далі за текстом Відповідача) аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач допустив несвоєчасну сплату нарахованих аліментів, у зв`язку з чим станом на березень 2023 року заборгованість по аліментам складала 98 516,67 грн.

Розмір заборгованості за аліментами, визначений державним виконавцем у виконавчому провадженні ВП №2567265, Відповідачем в судовому порядку не оскаржувався.

Оцінка Суду.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 3ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною першоюстатті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною п`ятоюстатті 81 ЦПК Українидоказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Відповідно до ст. 196,197 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. З урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.

За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму N 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбаченаст. 196 СКвідповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумаченнястатті 196 СК Українисвідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та другастатті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першоїстатті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

УСК Українине передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першоюстатті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Вище вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним упостанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2020 рокуу справі N 661/905/19, згідно якого відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Враховуючи докази надані учасниками справи, беручи до уваги розрахунки заборгованості відповідача ОСОБА_2 зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 2567265 видані Хорольським районним відділом державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 15.04.2024 року, враховуючи, розмір виплачених аліментів та відсутня заборгованість, суд вважає, що в діях відповідача ОСОБА_2 відсутня винна поведінка щодо несплати заборгованості по аліментах, оскільки відповідач вносив щомісячні платежі на сплату аліментів своєчасно, а заборгованість по аліментах виникла з незалежних від нього причин, що також свідчить про відсутність в нього умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментах, а тому підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у суду немає, відтак з цих підстав суд вважає, що позов до задоволення не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.Згідно з пунктом 4 розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Згідно з пунктом 7 розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, у разі надходження до органу державної виконавчої служби, приватного виконавця заяви стягувача про видачу довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів орган державної виконавчої служби, приватний виконавець протягом трьох робочих днів видають стягувачу довідку про наявність заборгованості зі сплати аліментів (далі - довідка) (додаток 16), яка скріплюється печаткою органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Для видачі довідки виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Якщо сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання є меншим, ніж сума відповідних платежів за три місяці, орган державної виконавчої служби, приватний виконавець письмово повідомляє стягувача про відмову у видачі довідки та надає йому розрахунок заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Правові позиції щодо аналогічного спору Верховним Судом викладено в постанові від 14.04.2021 р. у справі № 759/1727/16-ц, який зробив наступні висновки: виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Частиною 7ст. 7 СК України, передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установленихКонституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджаються аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Цей припис підтверджує факт підвищеного захисту прав дітей. При розгляді справи суди повинні враховувати інтереси дитини, права якої, за будь-яких обставин, мають бути захищені.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: "правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)".

Вказані висновки Верховного Суду підлягали обов`язковому врахуванню Овідіопольським районним судом Одеської області відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Тлумачення вказаних норм свідчить, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, а отже приходить до висновку про відмову у позові повністю.

Судові витрати слід покласти на сторони в тій частині, в якій вони їх понесли.

З цих підстав,керуючись ст. ст. 180, 191, 196, 197 СК України та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263, 265,п. 15.5Перехідних положень ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ), представник позивача: адвокат Павелко Руслан Сергійович (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_3 IBAN: НОМЕР_4 (ПриватБанк), Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1486 від 25.09.2015 року видане Радою адвокатів Полтавської області , адреса знаходження: вул. 1 Травня, 8 Б, оф. 1 м. Хорол Лубенського району Полтавської області) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,- відмовити.

Судові витрати по справі покласти на сторони в тій частині, в якій вони їх понесли.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 10.07.2024 року.

Суддя : О.В. Коновод