УХВАЛА

29 липня 2024 року

м. Київ

справа № 299/8386/23

провадження № 61-10428ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 14 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2

про збільшення розміру аліментів.

Позов мотивовано тим, що за рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 07 лютого 2020 року у справі № 299/3612/19 відповідач сплачує на користь позивача аліменти на дітей у розмірі по 1 600,00 грн щомісячно на кожну дитину.

Вказувала, що з часу присудження аліментів пройшло майже чотири роки. Відтоді потреби дітей значно збільшилися, купівельна спроможність гривні зменшилася внаслідок інфляції. В Україні спостерігається зростання цін на всі товари,

які є необхідними для нормального забезпечення життєдіяльності дітей, у зв`язку

з чим позивач змушена витрачати значно більше коштів, щоб забезпечити їх всім необхідним.

Зазначала, що відповідач не бере участі у вихованні дітей, не приділяє їм уваги.

Стверджувала, що матеріальне становище позивача з часу присудження аліментів значно погіршилося у зв`язку з інфляцією в країні.

На підставі викладеного позивачка просила збільшити розмір аліментів

та стягувати з відповідача на її користь аліменти на дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі по 3 500,00 грн щомісячно на кожну дитину.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, визначених рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 07 лютого 2020 року про стягнення з ОСОБА_2

на користь ОСОБА_1 аліменти на дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі

по 1 600,00 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення до суду

08 листопада 2019 року та до досягнення дитиною повноліття, надалі вирішено стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 3 200,00 грн на місяць

на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дати набрання ним рішенням законної сили

і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 14 червня 2024 року рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 лютого 2024 року змінено, викладено абзац другий резолютивної частини у такій редакції:

«Змінити розмір аліментів, визначених рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 07 лютого 2020 року про стягнення з ОСОБА_2

на користь ОСОБА_1 аліменти на дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі

по 1 600,00 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення до суду

08 листопада 2019 року та до досягнення дитиною повноліття, надалі стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 2 000,00 грн на місяць на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дати набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.»

16 липня 2024 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулася

до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Закарпатського апеляційного суду від 14 червня 2024 року, в якій заявниця просить скасувати Закарпатського апеляційного суду від 14 червня 2024 року та залишити в силі рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 лютого 2024 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України..

Предметом позову в цій справі є збільшення розміру аліментів.

Враховуючи зазначене вище, постанова Закарпатського апеляційного суду

від 14 червня 2024 року не підлягає касаційному оскарженню відповідно

до положень частини третьої статті 389 ЦПК України, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Переглядаючи справи в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно

до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин,

за наявності яких судове рішення у малозначній справі, підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема

й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно

до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах,

де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини,

яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після

їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення

у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

З урахуванням наведеного, оскільки заявниця подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

За таких обставин, не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 14 червня

2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська