Справа № 148/822/24
Провадження №2/148/399/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

( Заочне )

30 липня 2024 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганича С.В., при секретарі Ліванчук А.Ф.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

свідка ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим представником ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 , до ОСОБА_5 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Тульчинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, мотивуючи позовні вимоги тим, що з 24.11.2007 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 12.07.2019 у справі №148/813/19, яке набрало законної сили 13.08.2019, був розірваний.

Перебуваючи у шлюбі, позивач знаходилась у близьких стосунках із ОСОБА_6 , від якого народила дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої було записано відповідача у відповідності до ч.2 ст.122 СК України.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. За життя він визнавав себе батьком ОСОБА_7 , турбувався про неї, надавав матеріальну допомогу на її утримання, спілкувався з нею та проявляв до неї батьківські почуття, однак не встиг вжити заходів щодо визнання за собою батьківства щодо дочки, так як більшість часу був відсутній за місцем проживання, оскільки проходив військову службу за контрактом та приймав участь у АТО з 16.11.2016 до 01.10.2021, а з 02.03.2022 був призваний до лав ЗСУ у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації.

Верховний суд у справі №336/1357/16-ц у постанові від 07.07.2021 підтвердив, що у чинному СК України не урегульовано вирішення питання щодо вимог матері про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у разі смерті особи, яка повинна була подати заяву про своє батьківство. При цьому, Верховний суд визнав право дитини знати свого батька, а тому вимогу матері про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини вважав законною та такою, що підлягає задоволення за умови доведення батьківства померлої особи.

29.09.2023 у медико-генетичному центрі "Мама-Папа" аналізом ДНК на спорідненість Дідусь - Дитина, проведеним між ОСОБА_3 , який є батьком померлого ОСОБА_6 , і ОСОБА_7 , встановлено спорідненість між ними з ймовірністю 99,2 %.

Відповідач обізнаний, що не є батьком ОСОБА_7 , жодних відносин з нею не мав і не має, ніякої участі у її вихованні та утриманні не приймає.

За обставин, що склалися збереження в актовому записі про народження ОСОБА_7 відомостей про відповідача, як її батька, є такими, що суперечать їнтересам дитини, оскільки остання має знати свого батька, має відповідні права на родинні зв`язки з дідусем ОСОБА_3 і на соціальний захист від держави.

В зв`язку з даними обставинами позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить виключити відомості про ОСОБА_5 , як про батька дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису №32 від 11.02.2020 про народження, складеного Тульчинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини та просять позов задовольнити, також просили судові витрати залишити за позивачем.

Третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги та вказав, що ОСОБА_7 є його онукою. Його покійний син ОСОБА_6 є її біологічним батьком, за життя підтримував з нею відносини, як батько із донькою.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - представник Тульчинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява від неї, згідно якої просить розглядати справу без її участі.

За таких обставин суд ухвалив розглянути справу заочно, за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду показала, що їй відомо, що позивач зустрічалась із ОСОБА_8 . Останнього вона знала близько 6 років. Вони з позивачем жили разом як чоловік та жінка. Дитину він вважав своєю, а ОСОБА_9 називала його батьком.

Заслухвавши учасників справи, свідка, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що з 24.11.2007 до 13.08.2019 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 12.07.2019 у справі №148/813/19, яке набрало законної сили 13.08.2019 (а.с.20-21).

Згідно копії свідоцтва про народження від 11.02.2020 серія НОМЕР_1 (а.с.24)вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Тульчин, Тульчинського району, Вінницької області народилася ОСОБА_7 , батьками якої записані сторони.

Згідно копії актового запису про народження №32 від 11.02.2020 (а.с.56) вбачається, що відомості про батька ОСОБА_5 були записані на підставі актового запису про шлюб.

Позивач стверджує, що відповідач не є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а її батьком являється ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть від 20.01.2023 серія НОМЕР_2 (а.с.22) та повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 13.05.2024 №8 (а.с.54-55).

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 13.05.2024 №9 (а.с.52-53) вбачається, що батьком покійного ОСОБА_6 є ОСОБА_3 .

Відповідно до копії результату дослідження №39863 Аналіз ДНК на спорідненість Дідусь - Дитина, проведеного у медико-генетичному центрі "Мама-Папа" (а.с.19), вбачається, що ймовірністю родинного зв`язку "Дідусь - Дитина" між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 становить 99,2 %.

Згідно копії свідоцтва про шлюб від 13.03.2024 серія НОМЕР_3 (а.с.105) вбачається, що 13.03.2024 позивач зареєструвала шлюб із ОСОБА_10 та змінила своє дошлюбне прізвище ОСОБА_11 на ОСОБА_12 .

Посилаючись на право дитини знати свого батька, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Частина 2 ст.122 СК України визначає, що дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.138 СК України жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про включення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини.

За змістом ч.2 ст.138 СК України вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подачі іншої особою заяви про своє батьківство.

При цьому нормами СК України не врегульовано питання щодо вказаної вимоги матері у разі смерті особи, яка повинна подати заяву про своє батьківство.

Пред`являючи даний позов, позивач стверджує, що за життя ОСОБА_6 визнавав себе батьком ОСОБА_7 , однак не встиг вжити заходів щодо визнання за собою батьківства щодо дочки, так як більшість часу був відсутній за місцем проживання, оскільки проходив військову службу за контрактом та приймав участь у АТО з 16.11.2016 до 01.10.2021, а з 02.03.2022 був призваний до лав ЗСУ у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, що в свою чергу підтверджується копією дублікату війського квитка серія НОМЕР_4 (а.с.13-14).

Відповідно до ст.8 СК України, якщо особливості немайнові та майнові відносини між подружжями, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та батьків не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України , якщо це не повідомляє суті сімейних відносин.

Пунктом 4 ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: інші юридичні факти.

До конклюдентної дії у цивільному праві належать дії особи, що виявляють її волю встановити правовідношення, але не у формі усного чи письмового волевиявлення, а своєю поведінкою, щодо якої можна зробити певний висновок про конкретний намір.

Відповідно до ч.1, 2 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згоди на обов`язковість яких надана Верховній Раді України.

Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 7 Конвенцією про права дитини передбачено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Ухвалюючи рішення у справі "М.С. проти України" від 11.07.2017 (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, щодо підтримки ідей про те, що у всіх рішеннях, які стосуються дітей, їхні найкращі інтереси мають мати першочергове значення.

Враховуючи зазначене, беручи до уваги пояснення позивача, третьої особи - ОСОБА_3 , покази свідка, результати аналізу ДНК, суд приходить до висновку, що поведінка ОСОБА_6 за життя свідчила про визнання ним батьківства відносно дитини ОСОБА_7 .

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства щодо конкретної дитини», його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з компенсацією підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства" (Калачова проти Російської Федерації №3451/05, § 34, від 07.05.2009 ).

Верховний Суд у постанові від 07.07.2021 (справа №336/1357/16-ц) врахував право дити знати свого батька та можливість реалізувати спадкові права, а також беручи за основу римську максиму lurasanguinis nulloiure civilidirimi possunt (жодні встановлення цивільного права не можуть скасувати права, що випливають із кровної спорідненості), зробив висновок про необхідність внесення змін до актового запису про народження дитини.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

В свою чергу, відповідач будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції представника позивача до суду не надав, як і не спростував.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що належним чином повідомлений відповідач не надав суду будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції представника позивача, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, згідно її вимог, залишити за нею.

На підставі викладеного, керуючись п.1, 2 ст.3, ст.7 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, ст.7, 8, ч.2 ст.122, ч.1, 2 ст.138 СК України, ст.11 ЦК України, ст.4, 5, 12, 13, 19, 76-81, 141, 223, 247, 263- 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , поданий представником ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 , до ОСОБА_5 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Тульчинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини задовольнити.

Виключити відомості про ОСОБА_5 , як про батька дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису №32 від 11.02.2020 про народження, складеного Тульчинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Судові витрати, понесені позивачем, залишити за нею.

Заочне рішення може бути переглянуто Тульчинським районним судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 02.08.2024.

Суддя: