ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5228/24 Справа № 210/2717/21 Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони справи

позивач- ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2 ,

треті особи: Виконком Інгулецької районної у місті ради як орган опіки та піклування,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2024 року, ухваленого суддею Чайкіною О.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 06 березня 2024 року,

УСТАНОВИВ

У травні 2021 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах дитини ОСОБА_3 звернулася до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування виконкому Інгулецької районної у місті ради, Орган опіки та піклування виконкому Металургійної районної у місті ради, повернення дитини та про визначення місця проживання малолітньої дитини.

В обґрунтування позовної заяви вказує, що від спільного проживання з відповідачем у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя з батьком дитини (далі - Відповідач) не склалося через різні погляди на суспільне життя.

Після розірвання відносин у 2018 році, дитина залишилася проживати разом з Позивачем. Відповідач не надавав ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини, знаючи що Позивач перебуває у декретній відпустці і не має змоги матеріально себе та сина забезпечити.

Позивач звернулась до Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу з приводу примусового стягнення аліментів на утримання сина, ОСОБА_3 .

Згідно судового наказу від 14.08.2018 з Відповідача було стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів.

З 03.10.2018 син відвідує ясла - садок №207 комбінованого типу. Позивач особисто здійснювала оформлення дитини до садка, в той час Відповідач займався особистими справами та не цікавився долею дитини.

Після розірвання відносин Позивач не перешкоджала відповідачу спілкуватись із сином, ОСОБА_4 бачився з батьком, коли відповідач виявляв бажання. Останній раз Відповідач попросив Позивача, щоб син на свята та у його вільний від роботи час побув за його місцем проживання. Позивач погодилася і син ОСОБА_4 поїхав до батька. Коли зазначений термін скінчився, Позивач зателефонувала відповідачу щодо повернення дитини додому, оскільки йому необхідно продовжувати навчання в садку, оскільки син потребує спеціалізованої допомоги та відвідує ортопедичну - логопедичну групу. В саду з дитиною займаються кваліфіковані працівники. Відповідач в телефонному режимі повідомив, що син буде проживати разом з ним і що він Позивачу його не поверне.

Позивач неодноразово приїздила за місцем проживання відповідача щоб побачити дитину, перевірити її стан психічного і фізичного здоров`я, забрати сина додому. Але відповідач уникав зустрічей, не відчиняв двері та нецензурно висловлювався.

Позивач неодноразово викликала поліцію на допомогу забрати сина та повернути його на навчання. В березні 2021 року Позивач звернулася до виконкому Інгулецької районної у місті ради, як органу опіки та піклування, з метою розгляду питання про визначення місця проживання сина разом зі нею. У вирішенні даного питання було відмовлено, оскільки з 23.01.2021 ОСОБА_5 проживає разом із батьком у Металургійному районі.

Після отримання відмови Позивач звернулася до виконкому Металургійної районної у місті ради з вказаного вище питання. Звернення було розглянуто та прийнято рішення №128 від 21.04.2021 «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , в якому визначено місце проживання сина разом зі Позивачем.

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що після того, як ОСОБА_2 з ОСОБА_1 перестали проживати разом спір щодо місця проживання дитини між ними був відсутній, тому спільний син залишився проживати разом із своєю матір`ю. З моменту припинення сімейних відносин, ОСОБА_2 постійно забирав сина до себе, піклувався та продовжує піклуватись про стан його здоров`я, регулярно сплачує аліменти на утримання сина, купує продукти та речі, які необхідно для гармонійного та повного розвитку дитини відповідного віку. В той же час незважаючи на припинення стосунків з відповідачем, ОСОБА_2 ніколи не заперечував та не чинив ніяких перепон у спілкуванні та проживанні сина з матір`ю.

Однак ОСОБА_2 почав помічати, що спільний малолітній син завжди виглядає неохайним, постійно переохолоджується у зв`язку з чим регулярно хворіє. Разом з тим вихователі КЗ ДНЗ №207 комбінованого типу почали скаржитись на поведінку ОСОБА_1 , зазначаючи, що мати постійно запізнюється і вчасно не забирає дитину із садка. Також був випадок коли мати не повідомивши про причини своєї поведінки взагалі забула забрати сина із дитячого садка.

Разом з тим спільний малолітній син ОСОБА_4 почав скаржитись на поведінку чоловіка з яким він проживає разом із ОСОБА_1 . Зазначив, що ОСОБА_6 ображає його, застосовує до ОСОБА_3 фізичну силу, а також дає йому для вживання алкогольні напої.

Дізнавшись, що відповідач сумлінно не виконує свої батьківські обов`язки ОСОБА_2 звернувся до неї з проханням пояснити причини своєї поведінки, однак, ОСОБА_1 відмовилась говорити про це.

За власним бажанням спільного малолітнього сина у 2021 році ОСОБА_3 декілька місяців проживав разом із батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Син постійно був доглянутим, охайним та здоровим, постійно відвідував дошкільний навчальний заклад, скарг чи претензій від вихователів не надходило, що також, підтверджується психолого-педагогічною характеристикою вихованця молодшої групи №3 «Колосок» (4-го року життя).

Однак наразі між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання спільного малолітнього сина ОСОБА_3 . Вказане зумовлено, зокрема тим, що відповідач спільною дитиною не цікавиться, інтересу до його розвитку та умов життя не виявляє, добровільно вирішувати питання зміни місця проживання дитини в досудовому порядку не бажає, у зв`язку з чим, змушений звернутися до суду із зустрічною позовною заявою.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2024 року первісний позов ОСОБА_1 в інтересах дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи Виконком Інгулецької районної у місті ради як орган опіки та піклування, Виконком Металургійної районної у місті ради як орган опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини задоволено.

Визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем її проживання.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради про визначення місця проживання дитини разом з батьком залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 908,00 (дев"ятсот вісім гривень) гривень.

Відповідач ОСОБА_7 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, оскільки ухвалено з порушенням норм процесуального права, невідповідністю висновків суду, обставинам справи, просить його скасувати з направленням справи до суду першої інстанції або скасувати в частині зустрічного позову ОСОБА_2 , залишивши зустрічний позов без розгляду.

При цьому, скаржник зазначає, що він просив викликати і допитати свідків чого не було зроблено судом першої інстанції, також йому не була надано можливості ознайомитись з матеріалами справи через особистий кабінет системи «Електронний суд», тому не мав можливості надати заперечення, пояснення і міркування з приводу заявленого первісного позову, що призвело до неповного встановлення обставин справи. Вказує, що висновки суду не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 перешкоджає його спілкуванню з сином та налаштовує сина проти батька, що підтверджено чисельними зверненнями до виконкому Інгулецької районної у місті ради. Зазначає, що позивач здійснює психологічний тиск на дитину, чим порушує його психологічний стан, ОСОБА_4 боїться висловити свою думку відверто. Вказує, що судом не була врахована характеристика з місця проживання, де сусіди його характеризують з позитивної сторони, як хорошого сім`янина та сусіда, не поміченого у зловживанні спиртними напоями, натомість ОСОБА_1 зловживає спиртним, що може бути підтверджено показами свідків. Відповідач вказує на те, що він постійно займався вихованням дитини, тоді, як мати дитини постійно змінює чоловіків, що негативно впливає на психологічний стан сина. Зазначає, що позивач обманює сина, не бере подарунки, які він купує, говорячи дитині, що батько подарунків не надсилає.

Окрім того, скаржник звертає увагу на те, що у вересні 2021 року він подавав заяву про залишення зустрічного позову без розгляду, так як на той час не мав достатньо доказів, що позивач неналежним чином доглядає за дитиною і веде аморальний спосіб життя і хотів зберігти за собою право подати знову позов до суду, коли буде мати достатньо доказів, але суд розглянув зустрічний позив і відмовив у його задоволенні, позбавивши його права подати позов у майбутньому, якщо будуть для цього підстави.

30 липня 2024 року на електронну адресу суду апеляційної інстанції від головного спеціаліста служби у справах дітей виконкому Металургійної районної у місті ради Казарчук Л.В. надійшла заява про проведення судових засідань розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 без участі представника служби у справах дітей. Вказує, що 21.04.2021 було прийнято рішення виконкомом Металургійної районної у місті ради №128, яким визначено місце проживання ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши думку відповідача ОСОБА_2 , який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, просив рішення суду скасувати і направити справу до суду першої інстанції або залишити без розгляду його зустрічний позов, представника позивача ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони відповідача, просив оскаржуване судове рішення залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Первісний позивач ОСОБА_1 представила для суду свідоцтво про зміну імені, відповідно до якого, остання 27 листопада 2019 року змінила прізвище та ім`я з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ». Свідоцтво видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, серія НОМЕР_1 (а.с.7, т.1).

Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного життя у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Інгулецьким районним у місті Кривий Ріг відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, серія НОМЕР_2 (а.с.6, т.1).

14 серпня 2018 року Інгулецький районний суд міста Кривого рогу Дніпропетровської області 2018 року видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 , 1977 р.н. на користь ОСОБА_11 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , 2016 року народження, у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з червня 2018 року і до повноліття дитини.

Матеріали справи містять два талони-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію.

З вказаних повідомлень встановлено, що зустрічний позивач ОСОБА_2 взяв до себе спільну дитину і в подальшому відмовився повертати. ОСОБА_1 довелось викликати поліцію, оскільки батько дитини поводить себе агресивно. Події відбувались 07 та 09 лютого 2021 року (а.с.9,10 т. 1).

Працівниками поліції 29 квітня 2021 року, ОСОБА_1 надана відповідь, що між сторонами склалися цивільно-правові відносини і було запропоновано звернутися до суду (а.с.11).

Судом встановлено, що спільна дитина ОСОБА_3 зареєстрований разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13).

Відповідно до довідки від 11 лютого 2021 року за №30 видана за підписом директора ЗДО №207 Єлексєєвої Наталії , дитина ОСОБА_3 , дійсно відвідує КЗ № ДНЗ (ясла-садок) №207 КТ» КМР з 03.10.2018 по теперішній час (а.с.16).

Із психолого-педагогічної характеристики вихованця молодшої групи №3 «Колосок» (4-го року життя) комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №207 комбінованого типу» Криворізької міської ради виданої 23 лютого 2021 року встановлено, що ОСОБА_4 відвідує спеціальну групу для дітей з порушеннями опорно-рухового апарату з вересня 2020 року. Дитина народилась і проживає в неповній сім`ї. Батько з дитиною не проживає. На час відвідування садочку дитина проживала з матір`ю. Та вітчимом ОСОБА_6 Мати приділяє увагу вихованню дитини. Вчасно приводе дитину та забирає з дитячого закладу. Зовнішній вигляд дитини охайний, одяг чистий, вдягнутий за сезоном. Мати цікавиться життям дитини в садочку, вчасно реагує на зауваження вихователів, але у спілкуванні з вихователем емоційно нестримана. Батько також приділяє увагу вихованню дитині. Часто забирає його з дитячого закладу та проводить з ним час. ОСОБА_4 повертається від батька завжди з подарунками, новим одягом та їжею. Дитина радіє коли його забирає батько. Соціальне середовище та культурно-побутові умови в родинах задовільні. Психологічний клімат між батьками недоброзичливий (а.с.17, т.1).

Первісний позивач ОСОБА_1 офіційно працевлаштована на посаді машиніста підіймальної машини та відповідно до Довідки №333 від 04.03.2021р її заробіток з вересня 2020 по лютий 2021 включно складає 45 223,48 грн.

Згідно виробничої характеристики ОСОБА_1 , розпочала свою трудову діяльність у АТ «Південний гірничозбагачувальний комбінат» з грудня 2014 року машиністом ексгаустера управління залізничного транспорту. З жовтня 2020 і по теперішній час працює машиністом підіймальної машини управління дробильно-транспортного комплексу. За час роботи проявила себе як кваліфікований, ініціативний, працелюбний відповідальний робітник. За час роботи у АТ «ПІВДГЗК» порушень трудової та виробничої дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку, охорони праці не мала (а.с.13).

Головними спеціалістами служби у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті ради складено Акт обстеження умов проживання від 01 березня 2021 року, де за результатами обстеження та бесіди встановлено, що в квартирі створені умови для проживання дитини ОСОБА_3 2016 р.н. (а.с.18).

Рішенням Металургійної районної у місті рада виконавчого комітету від 21 квітня 2021 року за №128 визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.20).

Матеріали справи містять Акт від 08 липня 2021 року про встановлення факту проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3, дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з батьком ОСОБА_2 , 1977 р.н. з 10 січня 2021р по 06 червня 2021р.

Рішенням Інгулецької районної у місті ради від 05 січня 2022 визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , а саме встановлення побачення з дитиною з періодичністю щотижня; порядок, системність та тривалість побачень: -1, 3 неділя місяця - з 17.00 год. п`ятниці до 19.00 год неділі; - 2, 4 неділя місяці - четвер з 17.00 год. до 19.00 год.; місце побачення у межах м. Кривого Рогу.

Суду представлені відомості з комунального підприємства «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської області від 06 грудня 2023 року за №9084, з яких встановлено що гр. ОСОБА_2 , 1977 р.н., наглядається лікарем-психіатром з 1999 року з приводу шизофренії, параноїчної форми (а.с.57).

За відомостями комунального підприємства «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської області від 14 грудня 2023 року за № 9262 ОСОБА_2 за медичною допомогою лікаря-нарколога не звертався (а.с.58).

На виконання ухвали від 23.11.2023 року суду надано Рішенням Інгулецької районної у місті ради від 20 грудня 2023 року за № 439 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , відповідно до якого на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 матері дитини, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради виявив наступне.

Батьки малолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у шлюбі не перебували.

Малолітній ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю, ОСОБА_1 та її співмешканцем, ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно із актом обстеження умов проживання, складеного службою у справах дітей виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради, за місцем проживання матері створено умови для проживання, розвитку та виховання дитини.

З інформації адміністрації Комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №207 Криворізької міської ради та характеристики ОСОБА_3 , з`ясовано, що у сім`ї малолітнього ОСОБА_3 створені умови для задовільного розвитку дитини. Психологічне середовище в сім`ї спокійне, стосунки між членами сім`ї доброзичливі. В сім`ї приділяють достатню увагу вихованню дитини.

Батько, ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але на цей час відповідно до його особистої заяви, наданої в електронному вигляді до служби у справах дітей виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради, перебуває за межами України.

Приймаючи до уваги вищевикладене, виконком вирішив: вважати доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , з матір`ю, ОСОБА_1 (а.с.60).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_1 , виходив з встановлених обставин справи на наданих сторнами доказів та дійшов висновку, що мати дитини (первісний позивач) має постійне місце проживання за адресою, працевлаштована, характеризуються позитивно, створила всі умови для проживання, виховання та розвитку сина. Проживання сина з матір`ю відповідає інтересам дитини, дитина має усталений спосіб життя, який відповідає її віковим, емоційним та фізичним потребам, а тому відсутні підстави для його зміни шляхом визначення місця проживання з батьком.

Задоволення первісного позову повністю виключає задоволення зустрічного позову.

Додатково суд роз`яснив, що первісний відповідач, зустрічний позивач ОСОБА_2 не позбавлений права на участь у вихованні та спілкуванні з сином, та у разі наявності перешкод або недосягнення домовленості щодо способів участі, спір між сторонами може бути вирішений в судовому порядку.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, які зроблені судом на підставі встановлених обставин справи та підтверджені належними та допустимими доказами, які були оцінені судом та не погоджується з доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Відповідно до положень ст.31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

Згідно ч.ч.2, 8, 9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч.3 ст.11 цього Закону батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Такі заходи можуть бути необхідними у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

За змістом ст.141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч.2 ст.161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Згідно ст.19 СК України, при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У постанови Верховного Суду від 3 травня 2022 року у справі №944/4968/20 роз`яснено, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до ч.1 ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Так, судом першої інстанції перевірено та встановлено, що мати дитини ОСОБА_1 працевлаштована та має підтверджений дохід, що з народження та до часу виникнення конфліктної ситуації між батьками, дитина проживала разом із матір`ю та є емоційно прихильною до обох батьків.

Згідно характеристики із дитячого закладу, ставлення дитини до матері позитивне, негативних висловлювань в бік мами не має, встановлені теплі емоційні зв`язки сина та матері. Батько достатньо приділяє сину уваги, грається з ним, купляє іграшки.

Також судом встановлено, що син дійсно мешкав з батьком декілька місяців. Наразі син сторін проживає разом із матір`ю.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те. Що ОСОБА_2 не надано доказів того, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю буде суперечити інтересам дитини, обставини на які останній посилається у відзиві жодним чином не підтвердженні ні під час судового розгляду справи, ні під час апеляційного перегляду справи. Обставин, які б свідчили, що у разі не зміни місця проживання малолітнього сина сторін загрожує дитині психологічно або фізично чи призведе до негативних для дитини наслідків, створить для неї нестерпні умови, не встановлено.

Відповідно до висновку Виконавчого комітету Інгулецької міської ради № 439 від 20.122023, комісією вирішено за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з її матір`ю - ОСОБА_1 за місцем її проживання, де зокрема зареєстрована дитина.

Суд першої інстанції, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, наданим сторонами по справі дійшов вірного висновку про те, що проживаючи з матір`ю ОСОБА_3 має змогу повноцінно спілкуватися і з мамою і з татом, тоді, як проживаючи з татом, дитина була позбавлена спілкування з матір`ю, перебувала під впливом батька, що може призвести до негативних психоемоційних наслідків, враховуючи малолітній вік дитини.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції його заяву про залишення зустрічного позову без розгляду, не розглянув, відмовив у задоволенні зустрічного позову чим позбавив його права подати позов у майбутньому, якщо будуть для цього підстави, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що у рішенні суд зазначив, що визначення місця проживання дитини з одним із батьків не є перешкодою для іншого щодо виконання як обов`язків так і здійснення прав, оскільки батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дитини незалежно від того, що проживають окремо один від одного. Кожен із батьків не позбавлений права порушувати у майбутньому питання щодо зміни місця проживання дитини з урахуванням обставин, що матимуть істотне значення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothersv. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorouv. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382,ст.384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 05 серпня 2024 року

Головуючий

Судді