Справа № 346/7420/23
Провадження № 2/346/548/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Третьякової І.В.

за участю:

секретаря судових засідань - Дутчак Х.В.

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - Тарасенко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, -

В С Т А Н О В И В:

14.12.2023р. ОСОБА_1 звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, в якому просив: визнати недостовірною та такою, що порушує немайнові права на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію, викладену ОСОБА_2 у заяві від 15.08.2023, яка була подана до Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, а також яка повторно розміщена відповідачем у дописі від 16.10.2023 у соціальній мережі «Facebook» у загальнодоступній групі - на сторінці Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, а також зобов?язати ОСОБА_2 протягом п?яти днів з дня набрання рішенням законної сили видалити відповідний допис від 16.10.2023. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 175 000,00 грн. та стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 757,60 грн.

І. Позиції сторін у справі.

Позиція позивача.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з 2000 року він зареєстрований, як фізична особа-підприємець та вже понад 23 роки займається підприємницькою діяльністю. Основним зареєстрованим видом його діяльності є «Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами» (код КВЕД 46.11). Одним із додаткових видів діяльності являється «Оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами» (код КВЕД 46,32). Свою діяльність позивач здійснює відповідно до встановлених вимог законодавства та санітарних норм, що підтверджується витягом з ЄДР, актом від 28.08.2023, Експлуатаційним дозволом №26-08-07 від 03.10.2023. Однак, починаючи із весни 2023 року, за адресою здійснення ним підприємницької діяльності: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 вчиняє перешкоди в здійсненні його діяльності та протиправні дії, які порочать чесне ім`я позивача як підприємця та платника податків. Дії відповідачки зводяться до закликів припинити займатися законною господарською діяльністю, обмеження здійснення такої діяльності, зокрема і здійснення різноманітних запитів і звернень до органів влади щодо припинення господарської діяльності. Практично кожного дня відповідач здійснює незаконну зйомку діяльності ОСОБА_1 , на яку він не давав своєї згоди, поводиться вульгарно, нецензурно висловлюється та викрикує непристойні і неправдиві вислови в сторону позивача, в тому числі, коли його контрагенти та інші особи, зокрема водії, постачають товар для здійснення діяльності, знаходяться на території його підприємства. Вказані дії завдають шкоди ОСОБА_1 як підприємцю, адже руйнується його репутація та, як наслідок, знижується обсяг поставок та відповідно і прибуток, від чого також залежить і надходження коштів у вигляді сплати податків до бюджету селища. Окрім того, ОСОБА_2 (разом із іншими трьома заявниками) 15.08.2023 звернулась із заявою до Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, в якій звела наклеп про вчинення позивачем екологічного злочину. У своїй заяві ОСОБА_2 зазначила: « ОСОБА_6 не дотримується санітарно-екологічних норм, після забою тварин ОСОБА_6 , викидає нутрощі, кістки, голови та шкіру корів на території даного цеху. Територія не обгороджена, всі нутрощі, кістки та інші рештки, собаки розтягують по всіх сусідніх вулицях, через це на вулицях утворюється дуже не приємний запах, через який не можливо дихати. Це все відбувається через те, що всі нутрощі та інші решки розкладаються та гниють, через це на всіх нутрощах утворюються черв`яки та дуже багато мух. Також через це забруднюється грунт та повітря. Недалеко від даної бойні, приблизно метрів 50-70 знаходиться озеро, яке від грудня 2022 року до 14 серпня 2023 року, повністю забруднене гнилими відходами від даної бойні. На даний момент в озері купатись не можливо, вода сильно забруднена та має не приємний запах. Внаслідок того, що ОСОБА_6 не дотримується закону, просила вжити заходів та закрити бойню ОСОБА_8 , яка, навіть в супереч закону, розташована за 50 метрів від житлових будівель». Після реєстрації такої заяви у Головному управлінні Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області було здійснено комісійну перевірку та обстеження цеху ОСОБА_1 , за наслідками якої складено та підписано акт від 28.08.2023, висновки якого повністю спростовують все зазначене ОСОБА_2 у її заяві від 15.08.2023. Зокрема перевіркою встановлено, що територія цеху обгороджена, відходів забою, а саме кісток на території цеху не виявлено, відсутній неприємний запах та витоки із території цеху, а також відсутні відходи забою на навколишній території. Однак, на цьому ОСОБА_2 не зупинилась та продовжила вчиняти дії, які протидіють законній господарській діяльності. 16.10.2023 відповідач у соціальній мережі «Facebook» на сторінці Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області розмістила допис, в якому продовжила здійснювати наклеп щодо здійснення незаконної діяльності (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1). У вказаному дописі відповідач розмістила аналогічну заяву, яку 15.08.2023 подала до Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, в якій, серед іншого, безпідставно звинуватила позивача у вчиненні екологічного злочину, а також нею було здійснено заклики до закриття та припинення його господарської діяльності. Така недостовірна інформація, яка зазначена ОСОБА_2 , поширена серед необмеженого кола осіб з метою створення негативного уявлення щодо дій та поведінки позивача, чим порушено його особисті немайнові конституційні права, нанесено шкоди честі, гідності та діловій репутації. У вказаному дописі відповідачем розміщено фотографії, на деяких з яких зображено ОСОБА_1 , однак він дозволу на здійснення фото- чи відеозйомки не надавав, розповсюджувати свої фотографії поруч із ганебними наклепами, які негативно впливають на гідність та ділову репутацію, не погоджувався. Позивач зазначає, що інформація, яку поширює ОСОБА_2 , як шляхом безпідставних звернень до органів влади, так і шляхом розміщення у соціальної мережі «Facebook», при цьому у коментарях до допису відповідач зазначила Кабінет Міністрів України, Національну поліцію України, поліцію Івано-Франківської області та Руслана Стрільця (Міністра захисту довкілля та природних ресурсів України), тобто розрахований її допис на досить широке коло, що підтверджує масштаб нанесення йому шкоди, яка до того ж є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 .

Позиція відповідача.

22.01.2024 року представник відповідача адвокат Тарасенко В.С. подав до суду відзив, в якому просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити, так як вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Свою позицію мотивував тим, що звернення відповідача до органу державної влади із заявами про перевірку законності здійснення діяльності позивача є конституційним правом ОСОБА_2 і викладення у таких зверненнях певних обставин та фактів з точки зору чинного законодавства та судової практики, викладеної в рішенні Конституційного Суду України від 10.04.2003 №8-рп/2003, та постановах ВС від 23.02.2021р. по справі №487/6565/16-ц та від 19.06.2019 р. по справі №756/4814/16-ц, не вважається поширенням неправдивих відомостей і жодним чином не порушує такі особисті немайнові права позивача, як його честь, гідність та ділова репутація. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Представник відповідача також зазначив, що при фактичних обставинах даного спору, відповідач могла б нести відповідальність виключно у тому випадку, якщо б у своїх заявах, адресованих Головному управлінню Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, виклала завідомо неправдиві відомості або якщо в неї не було жодних підстав для таких звернень. Однак, доказів того, що метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації позивачем не надано, у зв?язку з чим відсутні і підстави для спростування такої інформації. Натомість, із змісту адресованих відповідачу листів Головного управління Держпродоспоживслужби в Івано-Франківській області за № Вих-02/4674-23 від 21.11.2023 та № Вих-02/4728-23 від 24.11.2023, вбачається, що твердження відповідача про здійснення позивачем своєї діяльності із порушенням вимог чинного законодавства частково підтвердились, оскільки у вересні 2023 року вказаним контролюючим органом виявлено порушення і за результатами проведених позапланових заходів державного контролю позивачу видано припис про їх усунення. Крім того, за результатами позапланових заходів державного контролю виявлено ряд інших порушень стосовно дотримання позивачем (оператором ринку) вимог законодавства про побічні продукти тваринного походження, про що видано припис та складено протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідь на відзив.

29.01.2024 року ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив, в якому просив вважати безпідставним та необґрунтованим відзив відповідача. Зокрема зазначив, що посилання представника відповідача у відзиві на рішення Конституційного Суду України від 10.04.2003 №8-рп/2003, а також на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 23.02.2021р. по справі №487/6565/16-ц не релевантними до даної справи, оскільки в них справа стосувалась звернення до правоохоронного органу з приводу виконання його посадовою особою своїх посадових обов`язків і оцінки її діяльності під час здійснення службової перевірки. Крім цього, вважав не застосовною постанови ВС по справах №756/4814/16-ц №755/7842/16-ц, на які також посилався у відзиві Тарасенко В.С. , так як в тій справі мало місце звернення особи безпосередньо до компетентного органу, а не розміщення звернення в мережі «Інтернет», як вчинила відповідач, а також стосувалось публічних осіб до яких позивач в даній справі не відноситься. ОСОБА_1 вважає, що жодних суджень чи припущень у поширеній інформації ОСОБА_2 , як про те зазначає представник відповідача, немає, а присутні тільки чіткі ствердні наклепи відповідача, які спростовано здійсненими перевірками контролюючих органів, а також підтверджується і в листах, наданими представником відповідача разом із відзивом. Доводи представника відповідача у відзиві, що інформація, поширена відповідачем, частково підтвердилась, є абсолютною брехнею та введенням суду в оману, оскільки, як уже було зазначено в позові, відповідач поширювала недостовірну інформацію про вчинення позивачем екологічного злочину. Додатково ОСОБА_1 зазначив, що відповідач, починаючи з весни 2023 року та й надалі продовжує вчиняти протиправні дії щодо нього, які порушують його особисті немайнові права та впливають на його ділову репутацію. Так, відповідач неодноразово разом із сином ОСОБА_9 , якого хоче допитати як свідка, незаконно проникають на приватну власність, де позивач веде свою підприємницьку діяльність, та різними способами заважають таку здійснювати, виражаються нецензурно, погрожують йому, а також і працівникам (заготовачам). Тобто, після неодноразових безпідставних звернень до відповідних органів і встановленням за їх наслідками відсутності порушень, відповідач та її син надалі буд-якими способами здійснюють, в тому числі заклики до закриття та припинення господарської діяльності, що додатково підтверджує те, що наноситься шкода діловій репутації позивача.

II. Процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 02.01.2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження з викликом сторін.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 14.02.2024 року задоволено заяви сторін про допит свідків, підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав та на підставі викладених в позовній заяві обґрунтувань, просив суд їх задовольнити. Зазначив, що ОСОБА_2 разом з сином незаконно проникли на територію його підприємства, сфотографували тваринні залишки (ногу) та подали заяви про те, що він вчинив екологічний злочин. Однак, проведеною перевіркою було встановлена відсутність порушень на його підприємстві. На озері та на території його підприємства кістки і забруднення не знайдені. Проте, після цих подій, ОСОБА_2 продовжила писати заяви. На підприємстві ОСОБА_1 було здійснено шістнадцять перевірок, але порушень не було виявлено. З 2019 року підприємство не працює. В заявах ОСОБА_10 вказана недостовірна інформація. ОСОБА_1 зазначає, що йому заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в тому, що на підприємстві була велика кількість перевірок, відповідач постійно його знімає на телефон, що завдає моральної шкоди. Хоча подана заява була колективною, однак позов пред`явлений лише до ОСОБА_2 , оскільки іншими особами із звернення являються: мати відповідача, яка знаходиться за кордоном, син відповідача та ще одна неіснуюча особа. При цьому позивач вважає, що саме ОСОБА_2 розповсюджує неправдиву інформацію і вона є головною в цій компанії. Також, ОСОБА_1 вказав, що не залучив до справи власника сторінки у «Facebook» і не звертався до нього із позовом. Через дії відповідача позивач втрачає прибуток, але підприємство дійсно не працює з 2019 року через рішення переобладнати цех. З вересня 2022 року робота цеху відновилась, проте після серпня 2023 року цех працював на 10 %. ОСОБА_1 не звертався до правоохоронних органів щодо проникнення ОСОБА_2 на територію його підприємства та щодо перешкоджання здійснення підприємницької діяльності. Доказів заподіяння моральної шкоди у позивача немає, суму визначав сам, та вважає, що 175 000 грн. буде достатньо для компенсації моральної шкоди.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнала. Свою позицію мотивувала тим, що з початку 2022 року функціонує бійня на якій постійно проводиться забій худоби, а залишки тварин скидаються позаду бійні, яка огороджена частково. Безпритульні собаки розтягують ці залишки. ОСОБА_2 живе на відстані приблизно 100 метрів від бійні, неприємний запах чути по всій вулиці, кістки, роги, хвости розкидані по дорозі. Відповідач звернулась до позивача, щоб він зробив порядок, але він їй сказав: «як розкидав так і буду». Після цього ОСОБА_2 звернулась до голови сільської ради, який сказав щоб остання звернулась до дільничного офіцера поліції і Держпродспроживслужби, що вона й зробила. Дільничний був на території бійні та зняв відео. Після, відповідач подзвонила до Держпродспроживслужби і їй сказали, що потрібно надати докази і дані особи, яка вчиняє екологічний злочин, щоб вона могла звертатись в письмовому вигляді, що ОСОБА_2 й зробила. Заява написана від неї, матері, брата і сина. Її заява була розглянута протягом двох тижнів. Приїхала комісія, але перед цим, позивач найняв людей і спалив всі кістки. Відповідач це сфотографувала і знову повідомила Держпродспроживслужбу, дзвонила на урядову та гарячу лінію. Їй відповіли та повідомили про встановлені порушення та про те, що на позивача накладено штраф. Деякі кістки валяються дотепер, в озері плавають черепи та озеро зараз забруднене.

Представник відповідача Тарасенко В.С. в судовому засіданні позов не визнав та вказав, що відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Предметом позову є дві публікації: 1) письмове звернення до Держпродспроживслужби; та 2) аналогічне звернення на офіційній сторінці цього ж органу. Відтак, заяви відповідача - це реалізація її права на звернення в яких викладені порушення позивача. Власником сторінки в мережі «Інтернет» є Держпродспроживслужба. Те, що звернення бачать інші люди, це відповідальність власника сторінки, який не закрив цю інформацію від сторонніх осіб. Відповідач звернулась до компетентного контролюючого органу для перевірки діяльності, яка здійснюється позивачем і таке звернення не є посяганнями на немайнові права ОСОБА_11 . Розповсюдження фото позивача було не серед невизначеного кола осіб, а під час звернення до компетентного органу. Щодо розміру моральної шкоди, представник відповідача зазначив, що позивачем не надано жодного доказу (висновки експерта, чеки, тощо) на підтвердження її заподіяння. Публікацію здійснено чотирма особами, але позов заявлено лише до ОСОБА_2 . Також, Тарасенко В.С. звертав увагу на неточності в поясненнях позивача щодо періоду роботи цеху та не надання доказів зменшення обороту підприємства, відсутність причинно-наслідкового зв`язку між зверненням відповідача та зменшеннями обороту підприємства позивача. При ухваленні рішення просив врахувати судову практику Верховного Суду.

Показання свідків.

Допитатий в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що являється сином відповідачки та проживає в АДРЕСА_2 . З 2022 року на бійні ОСОБА_1 почав бити худобу, не дотримувався чистоти, по вулиці був сморід, залишки тварин розносили бродячі собаки. На початку жовтня 2023 року разом з мамою робили порядок на вулиці і відчули сильний неприємний запах, на дорозі було багато кісток та залишків тварин. Мама писала заяви до дільничного інспектора, голови сільської ради, в поліцію та в Держпродспроживслужбу. Коломийська Держпродспроживслужба створила комісію і приїжджала на обстеження. Перед приїздом комісії, позивач наводив порядок, спалював залишки тварин, трактором згортав відходи. Бійню має тільки ОСОБА_1 . У серпні 2023 року мама спілкувалась з позивачем, щоб він самостійно прибрав, але він відповів нецензурною лайкою.

Свідок ОСОБА_12 , пояснила, що проживає в м. Коломия та являється приятелькою ОСОБА_2 , яка в жовтні 2023 року покликала її допомогти прибрати на будівництві. Під`їжджаючи до будинку ОСОБА_10 , вона відчула сморід на вулиці, а також побачила на дорозі розкидані кістки, хвости, голови та інші залишки тварин. Від будинку ОСОБА_10 приблизно 200 метрів розташований колишній ковбасний цех, з того боку сморід був ще сильніший. Свідок вказує, що і раніше відвідувала відповідачку, однак смороду і кісток на вулиці не спостерігала. Після жовтня 2023 року свідок приїжджала до ОСОБА_10 декілька разів і бачила біля підприємства машину, чула звуки худоби та сморід.

Свідок ОСОБА_13 , в судовому засіданні пояснила, що являється дружиною позивача, який в с-щі. Гвіздець займається заготівлею худоби і має бійню на території ковбасного цеху. Стверджує, що відповідач постійно говорить про кістки тварин, які собаки носять по вулиці, але на підприємстві, на огородженій території, кості скидаються в спеціально приготовлений закритий герметичний ящик. Свідок зазначає, що ОСОБА_2 пише до різних служб, у тому числі до Держпродспроживслужби, працівники якої здійснювали перевірку на підприємстві, однак нічого не виявили. Її чоловік ОСОБА_1 нервує через ці обставини, в нього піднімається тиск та він змушений приймати медикаменти. Вважає, що звернення ОСОБА_2 це наклепи, а через постійні перевірки не можливо нормально працювати. З приводу поведінки відповідачки, позивач звертався до дільничного із заявою, результату звернень на зараз немає. Також свідку відомо, що із заявою до Держпродспроживслужби звернулись відповідачка, син відповідачки та її мати.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази і доводи сторін в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи із наступного.

III. Фактичні обставини справи.

З витягу із сайту «YOUCONTROL», яка містить реєстраційні дані зокрема і про ФОПів України вбачається, що ОСОБА_1 з 06.10.2000р. зареєстрований як фізична особа-підприємець. Основним видом його діяльності відповідно до КВЕД 46.11 являється: «Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами».

Відповідно до експлуатаційного дозволу №26-08-07 від 03.10.2023р. ФОП ОСОБА_1 здійснює свою діяльність в забійному цеху, розташованому в АДРЕСА_1 . В п. 6 експлуатаційного дозволу вказано, що видом діяльності являється - забій, потужність з розбирання та обвалювання м`яса, виробництво кускового м`яса.

Згідно заяви від 14.08.2023 року встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , а також ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , звернулись до начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, в змісті якої зазначили наступне:

«Ми, мешканці смт. Гвіздець проживаємо на вулиці Козацька, небесної Соті (колишня Руднєва ), повідомляємо вам про екологічний злочин, який створив ОСОБА_1 , мешканець смт. Гвіздець. Дана особа, по АДРЕСА_3 володіє законсервованим ковбасним цехом, там же приймає живих тварин на забій. Він не дотримується санітарно-екологічних норм, після забою тварин ОСОБА_6 , викидає нутрощі, кістки, голови та шкіру корів на території даного цеху. Територія не обгороджена, всі нутрощі, кістки та інші рештки собаки розтягують по всіх сусідніх вулицях, через що на вулицях утворюється дуже не приємний запах, через який не можливо дихати. Це все відбувається через те, що всі нутрощі та інші рештки розкладаються та гниють, через це на всіх нутрощах утворюються черв`яки та багато мух. Також через це забруднюється грунт та повітря. Недалеко від даної бійні, приблизно за метрів 50-70 знаходиться озеро, яке від грудня 2022 року до 14 серпня 2023 року повністю забруднене відходами від даної бійні. На даний момент в озері купатись не можливо, вода сильно забруднена та має не приємний запах. Внаслідок того, що ОСОБА_6 не дотримується закону. Неналежне поводження з рештками вбитих тварин є загрозою доля поширення небезпечних інфекцій, спільних для людини та тварини, як туберкульоз та інші» Автори заяви просили: «вжити заходів та закрити бойню ОСОБА_8 , яка, навіть в супереч закону, розташована за 50 метрів від житлових будівель, дана особа своїми діями загрожує здоров`ю людей та дітей і навколишньому середовищу».

Відповідно до акту обстеження від 28 серпня 2023 року, комісійної перевіркою у складі: заступника начальника Коломийського міського відділу КРУГУДПС в Івано-Франківській області, поліцейського офіцера громади, головного спеціаліста Городенківського відділу КРУГУДПС, головного спеціаліста земельного відділу Гвіздецької селищної ради в присутності власника законсервованого цеху ОСОБА_1 , встановлено, що територія цеху обгороджена. На даний час слідів забою тварин не виявлено. Відходів забою, а саме кісток на території цеху не виявлено, неприємного запаху не має, витоків із території цеху не виявлено. На навколишній території цеху відходів забою немає. У висновку вказано, що фактів порушення ЗУ «Про відходи» на час обстеження даного цеху не виявлено.

Зі змісту долученого представником відповідача до відзиву листа Головного управління Держпродоспоживслужби в Івано-Франківській області за № Вих-02/4728-23 від 24.11.2023 вбачається, що спеціалістами ГУ Держпродоспоживслужби в Івано-Франківській області 15-16.11.2023р. проведено позаплановий захід державного контролю ФОП ОСОБА_1 , під час якого встановлено, що побічні продукти тваринного походження непризначені для споживання людиною, складуються в окремому об лаштованому приміщенні, яке ізольоване та закрите. ФОП « ОСОБА_1 » має укладені договори з ПАТ «Агро-продукт» на послуги по утилізації, переробці відходів тваринного походження від 01.09.2023 № 25 та КП «Гвіздецький комбінат комунальних підприємств» Гвіздецької селищної ради по викачці нечистот з вигрібних ям від 06.09.2023 №15. За результатами позапланового заходу державного контролю видано припис та складено протокол про адміністративне правопорушення.

На офіційній сторінці Головного управління Держпродоспоживслужби в Івано-Франківській області в Фейсбук у 2018 році було створено одноіменну відкриту групу, метою якої було донесення до учасників групи новин та інформації про діяльність ГУ. З часом дана група стала неактуальною через розпорошення читацької аудиторії та дублювання інформації, що висвітлювалася на офіційній сторінці ГУ в Фейсбук та на офіційному ВЕБ-сайті. На даний час діяльність групи призупинена, але подане ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 та ОСОБА_15 звернення все ще розміщене в даній групі. Однак, повідомляємо, що після розміщення звернення його було скопійоване та зареєстроване в електронній системі документообігу ГУ та подано до розгляду. Крім того, через Facebook Massenger Вам було запропоновано офіційно подати звернення через систему електронних звернень, що розміщена на сайті ГУ або надіслати його на офіційну електронну адресу ГУ, на що Ви погодились.

В листі № Вих-02/4674-23 від 21.11.2023 ГУ Держпродоспоживслужби в Івано-Франківській області вказано, що їхніми спеціалістами було проведено два позапланові заходи державного контролю ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання оператором ринку вимог законодавства про харчові продукти (22.09.2023 та 29.09.2023) За результатами проведених позапланових заходів державного контролю видано припис. Невідповідності. згідно термінів, прописаних у приписі, усунуто. Відповідно до звернення від 16.10.2023р. до ГУ Держпродоспоживслужби в Івано-Франківській області та 25.10.2023р. до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів 15-16.11.2023 спеціалістами ГУ проведено позаплановий захід державного контролю ФОП ОСОБА_1 . Під час інспектування виявлено ряд інших порушень стосовно дотримання оператором ринку вимог законодавства про побічні продукти тваринного походження, про що видано припис та складено протокол про адміністративне правопорушення. Контроль за виконанням припису, згідно встановлених термінів покладено на Коломийське районне управління ГУ Держпродоспоживслужби в Івано-Франківській області.

Відповідно до скриншотів, долучених до позову ОСОБА_1 , 16 жовтня 2023 року у соціальній мережі «Facebook» на сторінці Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області відповідачем ( ОСОБА_19 ) розміщено допис, адресований Начальнику Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, в якому зазначений тест заяви від 14.08.2023 року, а також до допису розміщено фото позивача та фото рештку тварин, відеозаписи, здійснені поряд з територією забійного цеху. У коментарях до допису відповідач зазначила Кабінет Міністрів України, Національну поліцію України, Поліцію Івано-Франківської області, ОСОБА_20 .

Позивач просить визнати недостовірною та такою, що порушує немайнові права на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію, викладену ОСОБА_2 у заяві від 15.08.2023, яка була подана до Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, а також яка повторно розміщена відповідачем у дописі від 16.10.2023 у соціальній мережі «Facebook» у загальнодоступній групі - на сторінці Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області.

Заперечуючи проти позову, сторона відповідача вказує на те, що подані заяви являються реалізацією прав, передбачених ст.. 40 Конституції України, а також на те, що звернення відповідача призвели до того, що на підприємстві, де здійснює свою господарську діяльність ОСОБА_1 , були виявлені порушення та видано припис про їх усунення. В зв`язку з цим, не можна стверджувати, що ОСОБА_2 виклала завідомо неправдиві відомості про діяльність позивача і що в неї не було належних підстав для таких звернень.

IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно ч.1, 2 ст.. 50 ЦК України, право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

До підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин (ч.1 ст. 51 ЦК України).

Це означає, що фізичні особи - підприємці в деякій мірі прирівняні у правовому статусі до юридичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності. Вони наділені таким же обсягом цивільних прав та обов`язків, що їх мають юридичні особи при здійсненні своєї підприємницької діяльності. Так, наприклад фізичні особи-підприємці, так само, як і юридичні особи мають право наймати працівників, зобов`язані у передбачених законом випадках одержати ліцензію на здійснення певних видів діяльності, сплачувати податки та інші обов`язкові платежі, вести облік результатів своєї підприємницької діяльності тощо.

При цьому за змістом статті 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Згідно зі статтею 94 Цивільного кодексу України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Згідно із ст. 302 ЦК України, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело.

Згідно із ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 277 Цивільного кодексу України встановлено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших медіа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж медіа в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Таким чином, розглядаючи справи, предметом позову в яких є спростування недостовірної інформації, суди повинні враховувати, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.11.2019 у справі № 904/4494/18.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

У положенні абз. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1 роз`яснено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 за №1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

У пункті 75 рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» зазначено, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Аналіз зазначеного національного законодавства та ст. 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежить від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Згідно ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею першою Закону України «Про звернення громадян, передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об?єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов?язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №755/7842/16-ц, від 24.04.2019 у справі №209/1936/17, від 05.10.2021 у справі №757/41356/18-ц, від 21.01.2019 у справі № 640/593/17, від 13.03.2019 у справі №918/233/18, від 16.10.2019 у справі №209/2687/16-ц.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.02.2021 у справі № 487/6565/16-ц, надана відповідачем правоохоронним органам інформація, що містить певні відомості про позивача, повідомлені не з метою поширення негативної інформації про неї, а з метою перевірки цієї інформації уповноваженими на це законом посадовими особами в установленому законом порядку. Вказані дії, здійснені відповідачем, не є поширенням недостовірної інформації щодо позивачки у розумінні статті 277 ЦК України. У разі ненадання позивачем доказів того, що метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації, відсутні підстави для спростування такої інформації.

Аналізуючи зміст заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від 15.08.2024р., суд вважає, що її автори за викладених ними обставин та вважаючи, що в діях ОСОБА_21 можливо наявний склад екологічного злочину та порушення його діяльністю інших вимог законодавства, просили Головне управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, як державний орган, який компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, вжити до позивача відповідних заходів реагування.

Варто зазначити, що в ході перевірки відомостей, зазначених в заяві, ГУ Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області дійсно було встановлено ряд порушень стосовно дотримання позивачем вимог законодавства про побічні продукти тваринного походження, останньому видано припис на усунення порушень та складено на нього протокол про адміністративне правопорушення, про що зазначено в листі від 21.11.2023 за № Вих-02/4674-23.

Отже, звернення відповідача мало під собою реальні підстави, що узгоджується з показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , які в судовому засіданні вказували на ті ж обставини порушення ОСОБА_1 санітарно-екологічних норм при здійсненні забою тварин, що були викладені в колективній заяві, та які частково знайшли своє підтвердження в ході проведеної державним органом перевірки.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що звернення відповідачки та інших осіб із заявою від 14.08.2023р. до Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області було реалізацією їхнього конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України. Відтак, суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що викладені ОСОБА_2 в своєму зверненні певні обставини та факти про ОСОБА_22 , (можливо з деяким перебільшенням) є її оціночними судженнями та не можуть вважатися поширенням неправдивих відомостей і жодним чином не порушують такі особисті немайнові права позивача, як його честь, гідність та ділова репутація.

З приводу порушень прав позивача розміщенням допису від 16.10.2023 у соціальній мережі «Facebook», суд виходить з наступного.

Із встановлених судом обставин у справі слідує, що 16.10.2023 у мережі Інтернет у соціальній мережі «Facebook» на сторінці Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1) було розміщено зміст заяви від 14.08.2023 року, а також до допису розміщено фото позивача та фото рештків тварин, відеозаписи, здійснені поряд з територією забійного цеху. У коментарях до допису відповідач зазначила Кабінет Міністрів України, Національну поліцію України, Поліцію Івано-Франківської області, ОСОБА_20 .

Як вже було зазначено вище, метою звернення відповідача наряду з іншими особами до ГУ Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області було не поширення недостовірної інформації щодо позивача, а реалізація відповідачами свого конституційного права, визначеного статтею 40 Конституції України, і таке звернення не є поширенням недостовірної інформації, а тому розміщення самого тексту заяви у мережі Інтернет знаходиться в рамках правового поля.

Висновок суду в цій частині узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.07.2024р. по справі №910/23597/17.

Посилання позивача на те, що даний допис знаходиться у відкритому доступі і внаслідок цього до нього мали доступ всі користувачі соціальної мережі «Facebook», суд також знаходить безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет належним відповідачем є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

В листі від 24.11.2023р. за № Вих-02/4728-23 ГУ Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області вказало, що на їхній офіційній сторінці в Фейсбук у 2018 році було створено одноіменну відкриту групу, метою якої було донесення до учасників групи новин та інформації про діяльність ГУ. З часом дана група стала неактуальною через розпорошення читацької аудиторії та дублювання інформації, що висвітлювалася на офіційній сторінці ГУ в Фейсбук та на офіційному ВЕБ-сайті. На даний час діяльність групи призупинена, але подане ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 та ОСОБА_15 звернення все ще розміщене в даній групі.

Отже, зміст вказаного листа свідчить про те, що власником офіційної сторінки в Фейсбук, на якій було розміщено спірний допис, являється ГУ Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, який займається його адмініструванням та може впливати на відкритість/закритість розміщеної на ньому інформації, в тому числі щодо звернень громадян. Розміщуючи допис ОСОБА_2 технологічної можливості вплинути на технічні налаштування у конфіденційності або обмеженні доступу до нього, змоги не мала. ОСОБА_1 вимоги до ГУ Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, як власника інтернет-сторінки, не пред`являлися. Відтак, за переконанням суду, відповідач не може нести відповідальність за вільність доступу до офіційної сторінки в Фейсбук, на якій було розміщено допис.

З приводу розміщення в дописі фотографії позивача, на яке він своєї згоди не надавав, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ст. 307 ЦК України, фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Фізична особа, яка погодилася на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, може вимагати припинення їх публічного показу в тій частині, яка стосується її особистого життя. Витрати, пов`язані з демонтажем виставки чи запису, відшкодовуються цією фізичною особою. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом.

ЄСПЛ у рішенні від 07 лютого 2012 року у справі «Von Hannover v. Germany», заяви № 40660/08, 60641/08, зазначив, що зображення особи є одним із головних атрибутів її особистості, оскільки воно розкриває унікальні характеристики особи і відрізняє особу з-поміж інших. Право на захист свого зображення є одним із головних складових особистого розвитку, яке передбачає, передусім, право особи контролювати використання цього зображення, зокрема і не дозволяти його опублікувати. При встановленні балансу між захистом приватного життя та свободою вираження поглядів ЄСПЛ наголошує на необхідності враховувати, по-перше, внесок, зроблений фотографією або статтею до обговорення, що має загальний інтерес. Визначення того, що є предметом загального інтересу, залежатиме від обставин справи. Зокрема Суд визнавав існування такого інтересу не лише в публікаціях стосовно політичних питань чи злочинності, але також коли воно стосувалося спорту або відомих митців. Проте, чутки про подружні проблеми президента республіки або фінансові труднощі відомого співака не були визнані предметом загального інтересу. По-друге, наскільки широко відомою є відповідна особа і яка тема повідомлення. Роль або посада відповідної особи і характер діяльності, яка є темою повідомлення і/або фотографії, є іншим важливим критерієм, пов`язаним із попереднім. У зв`язку з цим потрібно розрізняти приватних осіб і осіб, котрі діють в публічному контексті, як політичні або публічні постаті. Отже, у той час як невідома громадськості приватна особа може вимагати особливого захисту свого приватного життя, це не стосується публічних осіб. Існує фундаментальна відмінність між повідомленням фактів, здатних зробити внесок в обговорення у демократичному суспільстві і пов`язаних, наприклад, з політиками, які здійснюють свої офіційні повноваження, і повідомленням подробиць із приватного життя особи, котра не має таких повноважень. По-третє, попередня поведінка відповідної особи. Поведінка відповідної особи до оприлюдненням повідомлення або те, що фотографія і пов`язана з нею інформація вже з`являлися у попередній публікації, також є фактором, який потрібно брати до уваги. Проте, сам факт попереднього співробітництва з пресою не може бути аргументом для позбавлення відповідної сторони усього захисту від оприлюднення спірної фотографії. По-четверте, зміст, форма і наслідки публікації. Спосіб, у який фотографія або звіт оприлюднені, і спосіб, у який відповідна особа зображена на фотографії або у звіті, також може бути фактором, який потрібно брати до уваги. Обсяг, у якому було поширено звіт і фотографію, також може бути важливим фактором, залежно від того, чи є газета загальнонаціональною або місцевою, і має велику чи обмежену передплату. По-п`яте, обставини, за яких було зроблено фотографії. Тобто, чи сфотографована особа дала свою згоду на фотографування і на оприлюднення фотографій, або ж це було зроблено без повідомлення її, чи обманом, чи іншими незаконними засобами. Також потрібно звернути увагу на характер і серйозність втручання і на наслідки для відповідної особи оприлюднення фотографії. Для приватної особи, невідомої для громадськості, оприлюднення фотографії може становити більше втручання, ніж друкована стаття.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 ЦК України фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи, а в разі її смерті - за згодою осіб, визначених частиною четвертою статті 303 цього Кодексу. Фотографія може бути розповсюджена без дозволу фізичної особи, яка зображена на ній, якщо це викликано необхідністю захисту її інтересів або інтересів інших осіб.

Тлумачення статті 308 ЦК України дає підстави стверджувати, що, за загальним правилом, фотографія, на якій зображено фізичну особу, може бути публічно показана, відтворена, розповсюджена тільки за згодою фізичної особи. Винятком є випадки, за яких фізична особа позувала авторові за плату, або ж це викликано необхідністю захисту інтересів зображеної фізичної особи або інтересів інших осіб.

Втім в останньому випадку потрібно враховувати, що використання будь-якої інформації, що посягає на приватність особи, має бути виправдана переважаючим публічним інтересом. Для уникнення неправомірного втручання у приватне життя особи потрібно утриматися від публікації відверто особистих фотографій, якщо тільки це безпосередньо не стосується питання публічного інтересу.

Законодавство не визначає, як має бути оформлена згода фізичної особи на використання фотографії з її зображенням. Тобто, надаючи оцінку існуванню відповідної згоди, потрібно враховувати, що згода може бути надана у письмовому вигляді, усно, а також у формі мовчазної згоди.

Мовчазна згода може проявлятися в тому, що особа знала й бачила, що її знімають на фото чи відеокамеру, але не висловила своїх заперечень щодо проведення зйомок, а також у випадку самостійного розміщення фото чи відеозображення для необмеженого кола користувачів і без зазначення про існування авторських чи суміжних прав на них.

Аналіз розміщеної в дописі фотографії позивача свідчить про те, що дану світлину на якій зображений ОСОБА_1 , судячи з загального фону було зроблено на вулиці у світлу пору дня та відкрито для позивача, оскільки в момент зйомки він дивиться перед собою та бачить, що його знімають.

Подальше розміщення даної світлини в дописі на офіційній сторінці в «Фейсбук» ГУ Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області було зумовлено необхідністю підтвердження тих обставин, які були викладені в колективній заяві відповідача та інших осіб, адресованій до даного державного органу, з метою прийняття заходів щодо усунення порушень в господарській діяльності ОСОБА_1 , на що вказувала відповідач в судовому засіданні. Відкритість доступу до інтернет-сторінки, внаслідок чого зображення позивача могло бути доступним для всіх користувачів, як вже було зазначено вище, не пов`язане з неправомірними діями ОСОБА_2 .

Істотним для вирішення цього спору суд визнав те, що ОСОБА_1 , являється фізичною особою-підприємцем, яка займається виготовленням м`ясних продуктів харчування і його діяльність викликає підвищену громадську зацікавленість у споживачів та мешканців с. Гвіздець до технології та дотримання санітарно-гігієнічних норм при виготовленні ним продукції.

В зв`язку з цим, суд вважає, що навіть за браком згоди ОСОБА_1 , оспорювані дії відповідачки підпадали б під правило частини третьої статті 308 ЦК України, яка надає можливість поширювати фото без дозволу фізичної особи, яка зображена на ній для захисту інтересів інших осіб на чисте довкілля на якість виготовленої позивачем продукції. Додатково суд також враховує, що опубліковане відповідачкою фото не містить інформації, яка має конфіденційний, таємний чи службовий характер, чи інформації надто відвертого чи особистого характеру.

При цьому, судом була врахована позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладена в постанові від 19 липня 2023 року по справі № 214/11028/21 (провадження № 61-13067св22)

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача в частині визнання неправдивою, недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію інформацію, подану в заяві від 14.08.2023р. та повторно розповсюджену в соціальній мережі «Facebook» на сторінці Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, необхідно залишити без задоволення із зазначених підстав.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди то суд виходить з наступного.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода зокрема полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті п`ятому постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Отже, для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності підлягають встановленню всі необхідні елементи складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності, а саме: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Довести наявність цих елементів має саме позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

З огляду на те, що судом відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині визнання неправдивою, недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію, зазначену в заяві від 14.08.2023р. та, яка повторно розповсюджена відповідачем у дописі в соціальній мережі «Facebook» на сторінці Головного управління Держпродспоживслужби, а позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди є похідною від цієї вимоги, тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 175000,00 грн. також слід відмовити.

Висновки суду щодо відмови в задоволенні похідної вимоги про стягнення моральної шкоди, відповідають позиції ВС, висловленій в постанові від 20 червня 2023 року по справі № 944/20/22 (провадження № 61-13189св22).

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі у зв`язку з їх недоведеністю.

За правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову ОСОБА_1 суд відмовляє в повному обсязі, то понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору компенсації за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 3, 28, 32, 34, 40 Конституції України, ст.ст. 16, 23, 201, 277, 297, 299, 307, 308 ЦК України, Законом України "Про інформацію", Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, ст.. 4, 10, 12, 13, 77, 78, 80, 81, 83, 89, 141, 263-265, 354-355 ЦПК України; суд, -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 05 серпня 2024 року.

Суддя: Третьякова І. В.