Провадження № 2/522/2659/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси:

у складі головуючої судді Чернявської Л.М.,

за участі секретаря Тетькової В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 , Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

29 червня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 , Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопаду 2022 року № 420/10283/21 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, визнано протиправним та скасовано наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 від 17 травня 2021 року № 413 Про результати службового розслідування, яким накладено на начальника служби метрології та стандартизації озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення, передбачене п. «ґ» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України «попередження про неповну службову відповідність»; визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 03.06.2021 року №469 «Про преміювання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 за їх особистий внесок у загальні результати служби в травні 2021 року», в частині виплати премії у зменшеному розмiрi за травень 2021 року підполковнику ОСОБА_1 , начальнику служби метрології та стандартизації озброєння логістики, у розмірі 0,0 відсотків; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та забезпечити виплату ОСОБА_1 премію за травень 2021 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 травня 2023 року по справі № 420/10283/21 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 задоволені частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року змінено, виключивши мотиви, з яких виходив суд першої інстанції та визначено мотиви за цією постановою, які викладені у рішенні суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року залишено без змін.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, Позивач посилався на те, що більш двох років він захищає своє право відповідно законодавства України по скасуванню неправомірних дій командування військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_3 , тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 , старшого офіцеру відділу моніторингу інформаційного простору центру моніторингу інформаційного простору та протидії військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_4 . Внаслідок порушення його прав, як офіцера військової служби за контрактом, учасника бойових дій Позивач поніс моральні переживання, що супроводжується психоемоційним стресом. Позивачу довелося присвятити багато часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права. Нехтування під час здійснення розгляду справи його запитів до командира частини НОМЕР_1 . Були порушені його законні права. Прояви образ з боку командування частини призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, емоційного хвилювання. Внаслідок протиправних дій командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора, тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 , старшого офіцера відділу моніторингу інформаційного простору центру моніторингу інформаційного простору та протидії військової частини НОМЕР_1 було порушено стан його душевної рівноваги, для відновлення якого доводилось докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості повноцінно захищати Україну, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою.

З огляду на вищевикладене, Позивач просив стягнути на його користь солідарно з військової частини НОМЕР_1 та тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 , генерал-майора ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 138 000,00 гривень.

Ухвалою суду від 04 липня 2023 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи.

27 липня 2023 року від представника Військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого зазначено, що позовна заява є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем безпідставно залучено в якості співвідповідача військову частину НОМЕР_1 , та Позивачем не доведено факт спричинення йому моральних страждань, так як матеріали справи не містять доказів на підтвердження моральних страждань, а сам факт ухвалення рішень не може бути самостійною та достатньою підставою стверджувати про спричинення позивачеві моральної шкоди та не звільняє його від обов`язку надати докази на підтвердження наявності всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення яке є підставою для відшкодування моральної шкоди.

28 липня 2023 року від представника Міністерства оборони України до суду надійшли пояснення щодо позовної заяви, у відповідності до яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

15 серпня 2023 року від представника Позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

09 вересня 2023 року від представника Військової частини НОМЕР_1 до суду надійшли заперечення.

26 вересня 2023 року від представника ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого зазначено, що у випадку доведення ОСОБА_1 перед судом всіх необхідних обставин, належним відповідачем у справі буде виключно в/ч НОМЕР_1 , а вимога Позивача про солідарне накладення на ОСОБА_2 відповідальності за завдану моральну шкоду є необґрунтованою та протиправною. Також, зазначено, що позовна заява ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди є необґрунтованою та безпідставною та не підлягає задоволенню.

25 жовтня 2023 року від представника Позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

Протокольною ухвалою суду від 08 листопада 2023 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні 13 грудня 2023 року Позивач надав пояснення по суті спору, зазначив, що йому завдано моральної шкоди з підстав того, що позивача двічі притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вчинення одного дисціплінарного проступку, про що відображено у рішеннях суду.

Також, зазначив, що наклавши протиправно на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідність», Позивач обмежено у його просування по службі, у тому числі можливість отримувати додаткові грошові надбавки за чергове військове звання.

Зазначені обставини змусили Позивача перебувати в категорії порушників військової дисципліни, чим завдало йому додаткові психічні тягарі, порушення нормальних життєвих зв`язків серед офіцерського складу ЗСУ і змусило докласти додаткові зусилля для скасування в службовій біографії дисциплінарної «плями» правопорушника, який не виконує свої службові обов`язки належним чином.

Представник Позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник Військової частини НОМЕР_1 заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та недоведеності.

Представник ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості, зазначивши про неналежність визначення ОСОБА_2 в якості співвідповідача по справі.

Представник Міністерства оборони України заперечував проти задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні 28 березня 2024 року судом досліджені наявні в матеріалах справи докази.

В судовому засідання 18 липня 2024 року Позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник Військової частини НОМЕР_1 заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та недоведеності.

Представник ОСОБА_2 надав заяву про слухання справи за відсутності.

Представник Міністерства оборони України заперечував проти задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцієюі законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року по справі № 420/10283/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_3 , командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_5 , тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 , старшого офіцера відділу моніторингу інформаційного простору центру моніторингу інформаційного простору та протидії військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_4 , за участю третьої особи Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 від 17 травня 2021 року №413 Про результати службового розслідування, яким накладено на начальника служби метрології та стандартизації озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення, передбачене п. «ґ» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України «попередження про неповну службову відповідність».

Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 03.06.2021 року №469 «Про преміювання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 за їх особистий внесок у загальні результати служби в травні 2021 року», в частині виплати премії у зменшеному розмiрi за травень 2021 року підполковнику ОСОБА_1 , начальнику служби метрології та стандартизації озброєння логістики, у розмірі 0,0 відсотків.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та забезпечити виплату ОСОБА_1 премії за травень 2021 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 травня 2023 року у справі № 420/10283/21 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення справи до апеляційного розгляду в судовому засіданні відмовлено.

Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 задоволені частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року змінено, виключивши мотиви, з яких виходив суд першої інстанції, та визначено мотиви за цією постановою, які викладені у рішенні суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року залишено без змін.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року та Постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 травня 2023 року у справі № 420/10283/21 набрали законної сили.

Згідно положень ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Зазначеною Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 травня 2023 року у справі № 420/10283/21 встановлено наступні обставини щодо Позивача по справі:

«Підполковник ОСОБА_1 займає посаду начальника служби метрології та стандартизації озброєння логістики Військової частини НОМЕР_1 .

В наказі т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_6 від 24.03.2021 року № 65 визначено вважати таким, що вибув у службове відрядження до смт Чорноморське Одеської області, Військової частини НОМЕР_3 , Військової частини НОМЕР_4 , на 23 доби, з 24 березня 2021 року по 15 квітня 2021 року, для надання допомоги та проведення метрології обслуговування: підполковника ОСОБА_1 , начальника служби метрології та стандартизації озброєння логістики.

Згідно розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_7 від 09.04.2021 року № 1/1867, у зв`язку з службовою необхідністю, а також необхідністю виконання поставлених задач, вважати таким, що термін службового відрядження підполковника ОСОБА_1 , начальника служби метрології та стандартизації озброєння логістики Військової частини НОМЕР_1 , до АДРЕСА_1 , Військової частини НОМЕР_3 та Військової частини НОМЕР_4 , для надання допомоги та проведення метрологічного обслуговування, становить з 24 березня 2021 року по 09 квітня 2021 року, підполковнику ОСОБА_1 прибути встановленим порядком до місця постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 - 12.04.2021 року.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_7 від 09.04.2021 року № 79 внесено зміни до наказу від 24.03.2021 року № 65: абз. 5 п. 2 пп. 2.1 викладено в наступній редакції: «до смт Чорноморське Одеської області, Військової частини НОМЕР_3 , Військової частини НОМЕР_4 , на 17 діб, з 24 березня 2021 року по 09 квітня 2021 року, для надання допомоги та проведення метрології обслуговування», підстава розпорядження від 09.04.2021 року № 1/1867.

Вказане розпорядження доведено до відома ОСОБА_1 під підпис 12.04.2021 року о 15 год. 00 хв.

12 квітня 2021 року Військовою частиною НОМЕР_4 на адресу Військової частини НОМЕР_1 надіслано сканкопію телеграми командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2021 року № 1/1867 з особистим підписом підполковника ОСОБА_1 про її доведення та доповідь підполковника ОСОБА_1 про порядок виконання наведеної телеграми.

ОСОБА_1 доповів, що виконати пункт 2 телеграми командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2021 року № 1/1867 не може з наступних підстав:

1) ознайомлений з телеграмою командира Військової частини НОМЕР_5 від 09.04.2021 року № 1/1867 - o 15.00 12 квітня 2021 року;

2) вступна частина взагалі не зрозуміла (стосовно терміну відрядження та заходів з надання допомоги, які повинен не виконати);

3) завершення метрологічного обслуговування Військової частини НОМЕР_4 (без складання відповідного акту-довідки про проведення робіт з метрологічного забезпечення) буде о 14.00 14 квітня 2021 року;

4) у Військову частину НОМЕР_1 зможу прибути не раніше 19.00 у зв`язку з введенням карантину в м. Одеса («червона зона»).

13.04.2021 року начальником логістики Військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_8 подано рапорт на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 (вх. 1485), в якому полковник ОСОБА_8 доповів, що станом на 10 год. 13.04.2021 року підполковником ОСОБА_1 не виконані вимоги розпорядження від 09.04.2021 року № 1/1867 щодо завершення службового відрядження 09.04.2021 року у Військових частинах НОМЕР_4 , НОМЕР_3 та прибуття встановленим порядком до місця постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 12.04.2021 року, ОСОБА_1 відсутній на робочому місці.

У зв`язку з чим, у поданому рапорті полковник ОСОБА_8 просив командира Військової частини НОМЕР_1 призначити службове розслідування за фактом невиконання розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2021 року № 1/1867 та невиконання розпорядку дня.

Згідно рапортів полковника ОСОБА_8 від 14.04.2021 року, 15.04.2021 року, 16.04.2021 року, ОСОБА_1 відсутній на службі без поважних причин 14.04.2021 року, 15.04.2021 року, прибув на службу о 20.30 год. ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно посвідчення про відрядження ОСОБА_1 від 24.03.2021 року № 56/306, позивач вибув з Військової частини НОМЕР_4 15 квітня 2021 року, прибув до Військової частини НОМЕР_1 15 квітня 2021 року.

В наказі командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 від 15.04.2021 року № 84 визначено вважати таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків за посадою із службового відрядження з смт Чорноморське Одеської області, Військової частини НОМЕР_3 , Військової частини НОМЕР_4 підполковника ОСОБА_1 , начальника служби метрології та стандартизації озброєння логістики.

На підставі рапорту начальника логістики Військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_8 . вх. 13.04.2021 року № 1485 щодо відсутності на службі з 12.04.2021 року ОСОБА_1 , з метою визначення причин та умов, що призвели до порушення службової дисципліни, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 від 16.04.2021 року № 330 призначено службове розслідування.

Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 від 16.04.2021 року № 331 «Про притягнення до дисціплінарної відповідальності», начальник служби метрології та стандартизації озброєння логістики Військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_1 у відповідності до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2021 року № 65 з 24 березня до 15 квітня 2021 року був направлений у службове відрядження до Військових частин НОМЕР_4 та НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ), та 12.04.2021 року згідно розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2021 року № 1/1867 підполковник ОСОБА_9 повинен був повернутися до Військової частини НОМЕР_1 , дане розпорядження до підполковника ОСОБА_10 під особистий підпис довів командир Військової частини НОМЕР_4 о 15 год. 12.04.2021 року, однак, відповідно до рапорту начальника логістики Військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2021 року № 1485 у визначений термін, 12 квітня 2021 року, підполковник ОСОБА_9 до місця проходження військової служби у Військову частину НОМЕР_1 не прибув.

У відповідності до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 від 16.04.2021 року № 331 «Про притягнення до дисціплінарної відповідальності», за порушення вимог абзаців 2, 4 ст. 11, ст.ст. 16, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил та невиконання розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2021 року № 1/1867 на начальника служби метрології та стандартизації озброєння логістики Військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана».

Вказаний наказ оскаржено позивачем в судовому порядку, однак, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року у справі 420/7952/21 у задоволенні позову про скасування наведеного наказу відмовлено.

Також 14.05.2021 року старшим офіцером відділу моніторингу інформаційного простору центру моніторингу інформаційного простору та протидії Військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_4 складено акт службового розслідування, згідно якого, відповідно до п. 2.1 наказу (по стройовій частині) командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2021 року № 65, на підставі рішення командира Військової частини НОМЕР_1 від 22.03.2021 року № 1150, посвідчення про відрядження від 24.03.2021 року № 56/306, підполковник ОСОБА_1 , начальник служби метрології та стандартизації озброєння логістики Військової частини НОМЕР_1 , вибув у службове відрядження до смт Чорноморське Одеської області, Військової частини НОМЕР_3 , Військової частини НОМЕР_4 , на 23 доби, з 24.03.2021 року по 15.04.2021 року.

В акті службового розслідування зазначено, що на підставі розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2021 року № 1/1867 у зв`язку із службовою необхідністю, а також необхідністю виконання поставлених задач, термін службового відрядження підполковника ОСОБА_1 до смт Чорноморське Одеської області, Військової частини НОМЕР_3 , Військової частини НОМЕР_4 для надання допомоги та проведення метрологічного обслуговування встановлено з 24.03.2021 року по 09.04.2021 року, пунктом 2 розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2021 року № 1/1867 визначено прибути підполковнику ОСОБА_1 до місця постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 12.04.2021 року, однак, підполковник ОСОБА_1 12.04.2021 року до місця постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 не прибув та протягом з 13.04.2021 року по 20 годину 30 хвилин 15.04.2021 року не з`явився на службу до постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 без поважних причин.

Службовим розслідуванням встановлено, що підполковник ОСОБА_1 , в порушення вимог абзаців 2, 4 ст. 11, ст. 16, ч. 2 ст. 30, ч. 2 ст. 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, абз. 5 п. 3, п. 4, абз. 3 п. 11 Інструкції про відрядження військовослужбовців, затвердженої наказом Міністра оборони України від 20.02.2017 року № 105, через особисту недисциплінованість та низькі морально-ділові якості, протягом службового часу з 13.04.2021 року по 15.04.2021 року, встановленого розпорядком роботи (розпорядком дня) Військової частини НОМЕР_1 на 2021 рік, введеним в дію наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2021 року № 927, не з`явився вчасно на службу до місця постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 без поважних причин з відрядження протягом 3 діб.

17.05.2021 року т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 генерал-майором ОСОБА_11 прийнято наказ № 413 «Про результати службового розслідування», у якому зазначено, що старшим офіцером групи відділу моніторингу інформаційного простору центру моніторингу інформаційного простору та протидії Військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_4 проведено службове розслідування з метою уточнення причин відсутності на службі з 13.04.2021 року по 15.04.2021 року начальника служби метрології та стандартизації озброєння логістики Військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та ступеня вини ОСОБА_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

У наведеному наказі вказано про те, що в ході службового розслідування встановлено, що начальник служби метрології та стандартизації озброєння логістики Військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_1 по закінченню терміну службового відрядження у період з 13.04.2021 року по 15.04.2021 року не з`явився вчасно на службу до місця постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 без поважних причин з відрядження, що стало можливим внаслідок порушення ОСОБА_1 вимог абзаців 2, 4 ст. 11, ст. 16, ч. 2 ст. 30, ч. 2 ст. 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, його особистою недисциплінованості та низьких морально-ділових якостей, нехтування вимогами Статутів Збройних Сил України.

Наказом т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_6 від 17.05.2021 року № 413 «Про результати службового розслідування», за неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог абзаців 2, 4 ст. 11, ст. 16, ч. 2 ст. 30, ч. 2 ст. 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, накладено на начальника служби метрології та стандартизації озброєння логістики Військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення, передбачене п. «ґ» ст. 48 Дисціплінарного статуту Збройних Сил України, «попередження про неповну службову відповідність».

Крім того, 18.05.2021 року відносно позивача складено протокол № 10 про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-11 КУпАП (самовільне залишення військової частини або місця служби).

Постановою Приморського районного суду від 05 липня 2021 року у справі № 522/8873/21, яка набрала законної сили, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Окрім викладеного, у наказі командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 від 03.06.2021 року № 469 «Про преміювання військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 за їх особистий внесок у загальні результати служби у травні 2021 року» визначено виплатити премію у меншому розмірі за травень 2021 року, зокрема: начальнику служби метрології та стандартизації озброєння логістики Військової частини НОМЕР_1 підполковнику ОСОБА_1 0 відсотків, підстава: «попередження про неповну службову відповідність», оголошена наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.05.2021 року № 413.».

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідною Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 травня 2023 року у справі № 420/10283/21 встановлені наступні обставини.

« за невиконання розпорядження щодо прибуття з відрядження 12.04.2021 року, замість раніше визначеної дати 15.04.2021 року, на позивача накладено дисціплінарне стягнення у вигляді суворої догани, правомірність накладення цього дисціплінарного стягнення встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

В свою чергу, у даній справі позивач оскаржує наказ від 17.05.2021 року № 413 про притягнення його до дисціплінарної відповідальності та накладення дисціплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Досліджуючи зміст наказів від 16.04.2021 року № 330, від 16.04.2021 року № 331, від 17.05.2021 року № 413, акту службового розслідування від 14.05.2021 року, колегія суддів приходить до висновку, що позивача двічі притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вчинення одного дисціплінарного проступку.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що наказ від 16.04.2021 року № 331 про накладення дисціплінарного стягнення у вигляді суворої догани, наказ від 16.04.2021 року № 330 про проведення службового розслідування, акт службового розслідування від 14.05.2021 року, наказ від 17.05.2021 року № 413 про накладення дисціплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність прийняті на підставі рапорту начальника логістики Військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_8 від 13.04.2021 року № 1485 про те, що станом на 10 год. 13.04.2021 року підполковником ОСОБА_1 не виконані вимоги розпорядження від 09.04.2021 року № 1/1867 щодо завершення службового відрядження 09.04.2021 року у Військових частинах А3880, НОМЕР_3 та прибуття встановленим порядком до місця постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 12.04.2021 року.

Також зміст наказу від 16.04.2021 року № 331 про накладення дисціплінарного стягнення у вигляді суворої догани, наказу від 16.04.2021 року № 330 про проведення службового розслідування, акту службового розслідування від 14.05.2021 року, наказу від 17.05.2021 року № 413 про накладення дисціплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність свідчать про те, що суть дисціплінарного проступку позивача полягає у невиконані вимоги розпорядження від 09.04.2021 року № 1/1867 щодо завершення службового відрядження 09.04.2021 року у Військових частинах А3880, НОМЕР_3 та прибуття встановленим порядком до місця постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 - 12.04.2021 року.

Колегія суддів наголошує, що підставою для накладення дисціплінарного стягнення у вигляді суворої догани та дисціплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність є порушення позивачем одних і тих самих норм ст.ст. 11, 16, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що наказ про накладення дисціплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність доповнено порушенням з боку позивача ст. 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, однак, ця стаття стосується питання виконання наказів військовослужбовцем, що ще раз підтверджує, що суть дисціплінарного проступку позивача полягає у невиконані вимоги розпорядження щодо завершення службового відрядження та прибуття встановленим порядком до місця служби 12.04.2021 року.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваний наказ про накладення дисціплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність прийнятий з порушенням ст. 91 Дисциплінарного статуту, якою заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень.»

З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що підполковника ОСОБА_1 на підставі наказів від 16.04.2021 року № 330, від 16.04.2021 року № 331, від 17.05.2021 року № 413, акту службового розслідування від 14.05.2021 року, двічі притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вчинення одного дисціплінарного проступку.

Преюдиціальність це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі №902/201/19, постанова КГС ВС від 15.10.2019 по справі №908/1090/18).

Отже, порушення законних прав позивача, яке полягає у протиправному притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності, що встановлено преюдиційними судовими рішеннями, в даному випадку в адміністративній справі № 420/10283/21 згідно із ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доведенню.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, Позивач посилався на те, що більш двох років захищає своє право відповідно законодавства України по скасуванню неправомірних дій командування військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_3 , тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 , старшого офіцеру відділу моніторингу інформаційного простору центру моніторингу інформаційного простору та протидії військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_4 .

Внаслідок порушення його прав, як офіцера військової служби за контрактом, учасника бойових дій Позивач поніс моральні переживання, що супроводжується психоемоційним стресом, а відтак останній має право на відшкодування моральної шкоди на підставі статті 1167 ЦК України.

Розмір моральної шкоди розрахована ОСОБА_1 виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на травень 2021 року у сумі 6000 грн., а відтак Позивач вважає, що Відповідачі повинні сплатити з 17.05.2021 року по 01.05. 2023 року. Таким чином, розмір моральної шкоди позивачем визначено у сумі 138000 грн. (23 місяця х 6000 грн).

Як вбачається з позову, ОСОБА_1 розраховує моральну шкоди виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць «існування» протиправного наказу № 413.

Так, дійсно гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду.

Проте як на цьому наголошує Верховний Суд у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20, розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.

Позивач у справі, що розглядається не має статусу працівника, не виконує жодні норми праці та взагалі не підпадає під сферу дії норм трудового права, а тому така державна соціальна гарантія як мінімальна заробітна плата на нього взагалі не поширюється.

Будучи військовослужбовцем ОСОБА_1 отримує грошове забезпечення, яке відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» складається з посадового окладу, окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Цитовані норми права ще раз підтверджують відсутність «розумності» у визначенні розміру компенсації моральної шкоди Позивача виходячи з розміру мінімально заробітної плати.

З огляду на вищевикладене, суд не приймає до уваги наданий Позивачем розрахунок моральної шкоди у відповідності до мінімальної заробітної плати.

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди, зокрема для встановлення розміру такої. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 27 жовтня 2022 року у справі №640/1711/20.

Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 19 грудня 2018 року по справа №640/14909/16-ц.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі №197/1330/14-ц вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі №464/3789/17).

Так, зі змісту рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року та Постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 травня 2023 року у справі № 420/10283/21, вбачається, що підполковника ОСОБА_1 на підставі наказів від 16.04.2021 року № 330, від 16.04.2021 року № 331, від 17.05.2021 року № 413, акту службового розслідування від 14.05.2021 року, двічі притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вчинення одного дисціплінарного проступку, а відтак потягли за собою протиправне накладення на позивача дисциплінарних стягнень, що підтверджує твердження позивача про те, що він зазнав душевних страждань, його престиж та ділову репутацію було знижено, при цьому останній потребував додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки перебував в стані невизначеності, що супроводжувалося вимушеними змінами у життєвих стосунках.

З врахуванням наведеного та аналізу вказаних вище положень суд вважає, що саме по собі рішення суду про визнання протиправним та скасування наказу відносно ОСОБА_1 є належним та достатнім доказом на підтвердження факту заподіяння йому душевних страждань, наявності протиправності дій та вини Відповідачів та причинного зв`язку між фактом заподіяння моральної шкоди позивачу та винними протиправними діями.

Разом з цим, Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембургу» від 29.03.2001 використав принцип, за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

Отже, задоволення адміністративного позову можна розцінювати як адекватний спосіб згладжування душевних страждань позивача і справедливої сатисфакції у даному спорі.

Проте, вислухавши пояснення Позивача відносно моральної шкоди, дослідивши матеріали справи, встановлену рішеннями суду обставину, що підполковника ОСОБА_1 на підставі наказів від 16.04.2021 року № 330, від 16.04.2021 року № 331, від 17.05.2021 року № 413, акту службового розслідування від 14.05.2021 року, двічі притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вчинення одного дисціплінарного проступку, суд з врахуванням характеру та обсягу страждань, понесених Позивачем, які виразились у морально - психологічних хвилюваннях, порушенні нормального ритму життя, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також необхідністю звернення з позовом до суду, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі в 20 000 грн., що є цілком адекватною завданій позивачеві шкоді, водночас справедливою в аспекті розподілу відповідальності Відповідачів.

Відносно солідарного стягнення з військової частини НОМЕР_1 та тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 , генерал-майора ОСОБА_2 моральної шкоди, суд зазначає наступне.

З наказу № 413 від 17 травня 2021 року «Про результати службового розслідування» вбачається, що ОСОБА_2 діяв як посадова особа в/ч НОМЕР_1 , оскільки здійснював публічно-владні управлінські функції на підставі законодавства.

Разом з цим, суд враховує ту обставину, що з рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/10283/21 від 11 листопада 2022 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 травня 2023 року у цій же справі, вбачається, що права Позивача порушені наказом від 17 травня 2021 року № 413 «Про результати службового розслідування», але не діями зокрема ОСОБА_2 .

У задоволенні відповідних позовних вимог судовими рішеннями судів і першої, і апеляційної інстанції у справі № 420/10283/21 відмовлено, а тому, для стягнення з ОСОБА_2 буд-яких грошових сум в якості компенсації завданої моральної шкоди відсутня основна умова протиправні діяння ОСОБА_2 .

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення моральної шкоди з Військової частини НОМЕР_1 , оскільки ОСОБА_1 доведено протиправність Військової частини НОМЕР_1 , яка встановлена рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/10283/21 від 11 листопада 2022 року та постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 травня 2023 року у цій же справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст.ст. 1-2, 4, 5, 10, 11-13, 19, 43, 49, 76-82, 89, 258-259, 263, 263-265, 268, 279, 352, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 , Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) моральну шкоду в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

В інішій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення з підстав відключення енергопостачання по м. Одесі складено та підписано 30 липня 2024 року.

Суддя Чернявська Л.М.