головуючий у суді І інстанції Підпалий В.В.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
У Х В А Л А

05 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнутоз ПАТКБ«ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 проценти на банківський вклад у сумі 28 євро 99 центів, що є еквівалентом 971 грн 80 коп. та у сумі 152 доларів США 05 центів, що є еквівалентом 4 107 грн 16 коп. та у сумі 17 063 грн. 45 коп.

Стягнутоз ПАТКБ«ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 проценти за користування грошовими коштами у сумі 210 євро 78 центів, що є еквівалентом 7 065 грн72 коп. та у сумі 1200 доларів США, що є еквівалентом 32 414 грн 31 коп.

Стягнутоз ПАТКБ«ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 три відсотки річних від простроченої суми за весь час прострочення у сумі 105 євро 60 центів, що є еквівалентом 3 539 грн 90 коп. та у сумі 720 доларів США, що є еквівалентом 19 448 грн 58 коп. та у сумі 25 249 грн 29 коп.

Стягнутоз ПАТКБ«ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 інфляційні нарахування від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 242 534 грн 44 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТКБ «ПриватБанк» в дохід держави судові витрати у сумі 3 523 грн 95 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» 23 травня 2024 року через підсистему «Електронний суд» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року в частині задоволених вимог та ухвалити нове судове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі апелянтом заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного рішення, яке обґрунтоване тим, що копія оскаржуваного рішення надійшла до електронного кабінету відповідача 14 травня 2024 року.

Дослідивши матеріали справи, доводи апелянта, якими обґрунтовується клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України).

Питання поновлення та продовження процесуальних строків врегульовано положеннями статті 127 ЦПК України, згідно з частиною першою якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини йог пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

За змістом статті 354 ЦПК України клопотання про поновлення строку подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку. Тож поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. ЦПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили його пропуск. У кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку (правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 19 червня 2020 року у справі N 926/1037-б/15, від 14 червня 2022 року у справі N 904/3541/15).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадку подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Отже, скаржник має враховувати, що звернення з апеляційною скаргою поза встановленим процесуальним законом строку оскарження судового рішення покладає на нього обов`язок доведення та обґрунтування відповідних обставин, що зумовили пропуск цього строку.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10 квітня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 червня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду.

Про час та місце розгляду справи 25 лютого 2020 року відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 136).

В матеріалах справи міститься заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Рибінцева С.С. вх. № 28078 від 25 лютого 2020 року про розгляд провадження без участі сторони позивача, у якій просив задовольнити позовні вимоги (а.с. 138).

В матеріалах справи міститься заява представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» - Кобзар Ю.Б. вх. № 28081 від 25 лютого 2020 року про розгляд провадження у відсутність представника відповідача та відмову у задоволенні позовних вимог. (а.с. 137).

Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на позовну заяву, де виклав свої доводи проти позовних вимог (а.с. 65-75).

А також відповідач направив свої заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 79-101) та додаткові пояснення (а.с. 109-112).

Оскаржуване рішення Печерського районного суду міста Києва ухвалено 25 лютого 2020 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 25 лютого 2020 року подано 23 травня 2024 року, тобто з пропуском строку на апеляційного оскарження понад один рік.

Після ухвалення оскаржуваного рішення, матеріали справи не містять відомостей про те, що у межах строку на апеляційне оскарження, передбаченого статтею 354 ЦПК України, відповідач звертався до суду із заявою (клопотанням) про видачу копії повного судового рішення або доказів про те, що мали перешкоди у її отриманні.

Апеляційна скарга не містить посилань на обставини непереборної сили, які зумовили пропуск строку на апеляційне оскарження рішення суду понад рік (через 4 роки).

Отже,враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшоввисновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише за умови особливих непереборних обставин.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волі особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) відступлення від принципу правової визначеності через відновлення строку звернення до суду виправдано лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справа "Салов проти України").

При оцінюванні поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення ЄСПЛ, як правило, враховує: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінку заявника; 3) поведінку державних органів;4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи "Бочан проти України", "Смірнова проти України", "Федіна проти України", "Матіка проти Румунії" та інші).

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Вказане свідчить про відсутність об`єктивних обставин, які б безумовно свідчили про поважність причин пропуску відповідачем строку на апеляційне оскарження понад один рік.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку апеляційного оскарження. Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти всі можливі та залежні від нього дії, використовувати в повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України", заява N 3236/03, пункт 41, від 26 квітня 2007 року у справі "Олександр Шевченко проти України", заява N 8371/02, пункт 27).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 129-1 Конституції України та практиці ЄСПЛ.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року).

Приписами частини 4 статті 357 ЦПК України регламентовано, що у тому разі якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 4 частини 1 статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись статтями 127,357,358 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів.

Копію ухвали надіслати учасникам справи в порядку, визначеному статтею 272 ЦПК України, скаржнику надіслати копію ухвали разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська