БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1696/24
Провадження № 6/497/67/24
УХВАЛА

про призначення справи до розгляду

26.07.2024року суддя Болградського районного суду Одеської області Кравцова Алла Валентинівна, ознайомившись у приміщенні суду в м.Болград з заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" про заміну стягувача у виконавчому провадженні,

ВСТАНОВИЛА:

17.07.2024р. представник за довіреністю ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" - Піун Н.М. звернулася до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні, мотивуючи свою вимогу тим, що 30.01.2023р. Болградським районним судом Одеської області ухвалено рішення суду у справі №497/1303/22 за позовом АТ "Державний ощадний банк України " в особі філії Одеського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №748669 від 08.07.2013р.

02.03.2023р. видано виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ "Державний ощадний банк України " в особі філії Одеського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України", який був направлений на виконання до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинаєва А.О. Далі, 16.03.2023р. приватним виконавцем було ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження №71325308 на підставі виконавчого документа №203/3136/18,зазначивши, що 17.02.2023р. між АТ "Державний ощадний банк України " в особі філії Одеського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України" та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" було укладено договір №1 про відступлення (куплі-продажу) прав вимоги.

Таким чином, стверджує представник заявника, АТ "Державний ощадний банк України " в особі філії Одеського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України" вибув з виконавчого провадження як сторона стягувача, тому стягувачем є ТОВ "ФК "Кредит-Капітал".

До заяви додано відповідні докази, у тому числі - копії реєстру згрупованих поштових відправлень - боржник з зазначенням опису вкладення, однак не додано доказів того, що представник заявника - юридичної особи - є належним.

Так, згідно ст.60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Крім того, 29.12.2019р. набрав чинності ЗУ №390-IX, відповідно до якого юрисконсульти, інші працівники юридичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування отримали право представляти їх у суді, а у 2016 році українським парламентом в Конституції закріплено поступове введення "адвокатської монополії" (представництво у судах виключно адвокатами, за винятком малозначних справ): з 1 січня 2017 року - у Верховному Суді та касаційних судах (на той час - вищих спеціалізованих), у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року, у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року; представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами в судах усіх інстанцій мало здійснюватися з 1 січня 2020 року. Процесуальні кодекси, що набрали чинності у грудні 2017 року закріпили наступну схему процесуального представництва юридичної особи у судовій справі: самостійна участь у справі або самопредставництво - участь у судовому процесі через керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від імені юридичної особи відповідно до закону, статуту, положення; участь через представника - адвоката, уповноваженого на підставі довіреності чи ордеру, виданих на підставі договору про надання правової допомоги, за певними виключеннями.

А тому, з 29 грудня 2019 року судами, в ході отримання процесуальних документів та вирішення питань щодо допуску осіб до участі у справі враховується наступне: по-перше, крім керівника та члена виконавчого органу, право представляти юридичну особу у порядку самопредставництва отримали інші особи, які мають з такою юридичною особою трудові відносини (діють на підставі трудового договору (контракту); кодекси доповнено положеннями щодо самопредставництва органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, від імені яких діють їх керівники, інші уповноважені особи відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору. З наведеного вбачається, що зазначеним законом не скасовано норму щодо представництва юридичних осіб виключно адвокатами, а, відтак і про скасування адвокатської монополії мова не йде. Натомість, розширення можливостей для самопредставництва мало на меті вирішити назрілі проблеми щодо: надання бізнесу можливості захищати свої інтереси силами власного персоналу - юрисконсультів; позбавлення юрисконсультів потреби в отриманні адвокатського свідоцтва; та вирішення проблеми представництва органів державної влади та органів місцевого самоврядування в умовах нестачі бюджетів та відсутності чіткого механізму закупівлі саме адвокатських послуг. Аналіз практики Верховного Суду свідчить, що сама лише довіреність не може підтверджувати повноваження особи (навіть працівника, юрисконсульта) представляти інтереси юридичної особи чи державного органу в порядку самопредставництва. Так, наприклад ВС (КАС) в ухвалі від 12.02.2020 у справі №160/2199/19 вказав, що для визнання особи такою, що діє у порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень) без додаткового уповноваження (довіреності). А в ухвалі від 07.02.2020 у справі №17/495-08 ВС (КГС), залишаючи без руху касаційну скаргу вказав, що для підтвердження повноважень брати участь у справі в порядку самопредставництва працівник (юрисконсульт) має надати суду: докази того, що особа обіймає певну посаду (наказ, трудовий договір), а також докази, які дозволяють встановити обсяг повноважень вказаної посадової особи (статут, положення, трудовий договір (контракт). При цьому, у відповідному трудовому договорі (контракті) має міститись положення щодо повноважень юрисконсульта на представництва інтересів юридичної особи в суді. Відсутність відповідних положень у трудовому договорі (положенні/посадовій інструкції) є підставою для відмови у допуску до участі у справі. Так, в ухвалі від 20.01.2020 у справі №910/3245/19, повертаючи касаційну скаргу юридичної особи, Верховний Суд (КГС) вказав, що надана копія трудового договору не містить положень щодо повноважень юрисконсульта на представництво інтересів відповідача в суді. В ухвалі від 21.01.2020 у справі №924/440/19 ВС (КАС) зазначив, що для підтвердження права працівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування діяти в порядку самопредставництва, такий працівник має надати суду: витяг з контракту, в якому визначено, що особа має повноваження представляти орган державної влади, орган місцевого самоврядування в суді в конкретній судовій справі без окремого доручення; або оригінал чи копію трудового договору (акту про призначення), або оригінал посвідчення та витяг з посадової інструкції, в якій визначено, що особа має повноваження представляти орган державної влади, орган місцевого самоврядування в суді без окремого доручення керівника; та окреме доручення (резолюція) керівника, в якому визначено повноваження особи представляти інтереси державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування в суді в конкретній судовій справі, якщо посадовою інструкцією або контрактом не передбачено право такої особи представляти інтереси без такого доручення.

Враховуючи вищевикладене, представнику заявника - гр. ОСОБА_2 - слід запропонувати надати суду належні докази її права на представництво у суді юридичної особи - ТОВ "ФК "Кредит-Капітал".

Крім того, відповідно до ст.15 ч.5 ЗУ "Про виконавче провадження", в разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. В разі, якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

У випадку заміни сторони (юридичної особи) у виконавчому написі нотаріуса, який пред`явлено до органу державної виконавчої служби, стороні необхідно звернутися до суду з письмовою заявою про заміну сторони у виконавчому написі. До такої заяви зазвичай додаються докази того, що юридична особа є правонаступником тієї юридичної особи, яка вибула (витяг з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, копії протоколів зборів, тощо). Без ухвали суду про заміну сторони у виконавчому провадженні, державний виконавець не має права самостійно замінити сторону.

Тобто, якби механізм заміни сторони у виконавчому провадженні мав лише формальні ознаки, законодавець наділив би цією функцією виконавця. Однак, оскільки чинне законодавство покладає вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження на суд, - суд має розглянути заяву сторони або подання державного виконавця, на підставі статей 259, 260, 353, 442 ЦПК України, та, на підставі ст.4 ЗУ "Про виконавче провадження" постановити ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження.

При чому суду для розгляду підстав та предмету заяви необхідно враховувати дати укладення кредитного договору, дату набуття права вимоги в первісного кредитора, дату звернення вимог до примусового виконання первісним кредитором, тощо, оскільки це має значення для порядку вирішення вимог такої заяви та висновку про наявність/відсутність підстав для задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження в межах строків стягнення та відсутність подвійного механізму стягнення за одним і тим же кредитним договором (наприклад, якщо в боржника відкрито два виконавчих провадження, тому суд має перевірити саме виникнення, перехід та набуття прав кредитора (кредиторів) щодо вимог стягнення до Боржника.

Зважаючи на викладене, звернення з заявою про заміну сторони виконавчого провадження це не лише обов`язковість вимог закону, але і гарантія своєчасного, повного, реального виконання виконавчого документа (рішення, наказу тощо).

Відповідно до ст.ст.75-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Особливості визначення шкоди, завданої в результаті виведення банку з ринку або ліквідації банку на підставі протиправних (незаконних) індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України особам, які на дату прийняття таких індивідуальних актів або рішень, відповідно, мали статус учасників такого банку, встановлюються Законом України "Про банки і банківську діяльність" та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (ч.2 статті 76 доповнено згідно з ЗУ №590-IX від 13.05.2020). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розгляд справи підлягає призначенню до розгляду, з повідомленням сторін для дотримання їх прав щодо надання суду пояснень та доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,81,183,259-261,269,442 ЦПК України, суд

ухвалив:

Прийняти до розгляду судом заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит -Капітал" про заміну стягувача у виконавчому провадженні.

Призначити розгляд заяви у відкритому судовому засіданні на 15:00 годину 10.09.2024 року у приміщенні Болградського районного суду Одеської області за адресою: м.Болград, вул.25 Серпня,192, зала №10.

Повідомити сторонам у справі про дату, час та місце судового засідання з розгляду заяви - шляхом направлення копії даної ухвали та роз`яснити, що їхня неявка не є перешкодою в розгляді заяви.

Роз`яснити заявнику його право надати суду докази на підтвердження обставин, викладених у вищевказаній заяві.

Ухвала оскарженню не підлягає, та, на підставі ст.261 ЦПК України, - набирає законної сили в момент підписання її суддею.

Суддя А.В. Кравцова