УХВАЛА

25 липня 2024 року

м. Київ

справа № 569/2132/22

провадження № 61-10353ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 18 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 серпня 2022 року затверджено мирову угоду, укладену 08 липня 2022 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , за умовами якої сторони погодились провести розподіл житлового будинку АДРЕСА_1 в натурі в самостійні об`єкти нерухомого майна - 3 (три) зблокованих будинки, а саме:

У власність ОСОБА_3 за позначками Технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (Інвентаризаційна справа № 1107) від 19 квітня 2021 року, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 , та згідно з висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 10 листопада 2021 року № 084, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 , виділено частину: 1 - житловий будинок «А-1», загальною площею 43,9 кв. м, житловою площею 9,0 кв. м, який складається з наступних приміщень: 3-1 - коридор, 3-2 - житлова, 3-3 кухня, вхідні східці «а».

У власність ОСОБА_2 за позначками Технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (Інвентаризаційна справа № 1107) від 19 квітня 2021 року, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 , та згідно з висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 10 листопада 2021 року № 084, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 , виділено частину: 2 - житловий будинок «А-2», загальною площею 169,0 кв. м, житловою площею 82,8 кв. м, який складається з наступних приміщень: 4-1 хол, 4-2 - коридор, 4-3 - колясочна, 4-4 - санвузол, 4-5 - кухня, 4-6 - житлова, 4-7 - житлова, 4-8 - коридор, 4-9 - санвузол, 4-10 - гардеробна, 4-11 - кухня, 4-12 - житлова, 4-13 - житлова, підвал «Пд», вхідні східці «а1», вхідні східці «а2», вхідні східці «а4», приямок «а5», приямок «а6», балкон «а7».

У власність ОСОБА_2 по позначках Технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (Інвентаризаційна справа № 1107) від 19 квітня 2021 року, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 , та згідно з висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 10 листопада 2021 року № 084, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 , виділено частину: 3 - житловий будинок «А- 1», загальною площею 75,5 кв. м, житловою площею 39,0 кв. м, який складається з наступних приміщень: 5-1 - коридор, 5-2 - коридор, 5-3 - житлова, 5-4 - кухня, 5-5 - санвузол, 5-6 - житлова, вхідні східці «а3».

Визнано за ОСОБА_3 право власності на самостійний об`єкт нерухомого майна: зблокований житловий будинок, виділений із житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 43,9 кв. м, житловою площею 9,0 кв. м, у складі приміщень: 3-1 - коридор, 3-2 - житлова, 3-3 - кухня, вхідні східці «а», з розміром частки 1/1 (одна ціла) - 100%.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на самостійний об`єкт нерухомого майна - зблокований житловий будинок, виділений із житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 169,0 кв. м, житловою площею 82,8 кв. м, у складі приміщень: 4-1 - хол, 4-2 - коридор, 4-3 - колясочна, 4-4 - санвузол, 4-5 - кухня, 4-6 - житлова, 4-7 - житлова, 4-8 - коридор, 4-9 - санвузол, 4-10 - гардеробна, 4-11 - кухня, 4-12 - житлова, 4-13 - житлова, підвал «Пд», вхідні східці «a1», вхідні східці «а2», вхідні східці «а4», приямок «а5», приямок «а6», балкон «а7», з розміром частки 1/1 (одна ціла) - 100%.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на самостійний об`єкт нерухомого майна - зблокований житловий будинок, виділений із житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 75,5 кв. м, житловою площею 39,0 кв. м, у складі приміщень: 5-1 - коридор, 5-2 - коридор, 5-3 - житлова, 5-4 - кухня, 5-5 - санвузол, 5-6 - житлова, вхідні східці «а3», з розміром частки 1/1 (одна ціла) - 100%.

Сторони погодилися самостійно звернутися до компетентних органів про присвоєння поштової адреси новоствореним будинкам та в установленому порядку зареєструвати право власності на новостворені об`єкти нерухомого майна.

Сторони погодились провести розподіл житлового будинку без здійснення грошової компенсації один одному.

Сторони погодили, що з підписанням цієї угоди вони не мають будь-яких претензій одна до одної з приводу поділу в натурі житлового будинку АДРЕСА_1 .

Сторони підтвердили, що угода укладена ними добровільно, без будь-якого на те примусу, належним чином розуміючи її умови та наслідки, з метою мирного врегулювання спору у цивільній справі № 569/2132/22.

Сторони підтвердили, що всі вищевикладені умови цієї угоди відповідають їх реальному волевиявленню та інтересам, а також породжують настання наслідків, зазначених у тексті цієї угоди.

Сторони підтвердили, що дана угода стосується лише їх прав та обов`язків, не суперечить вимогам закону, не порушує прав та охоронюваних закон інтересів інших осіб.

Провадження у справі закрито.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 18 червня 2024 року апеляційну скаргу особи, яка не брала участь у справі ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 11 серпня 2022 року залишено без зміни.

18 липня 2024 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Рівненського апеляційного суду від 18 червня 2024 року в указаній справі.

У відкритті касаційного провадження на постанову Рівненського апеляційного суду від 18 червня 2024 року в частині ухвали суду першої інстанції щодо затвердження мирової угоди слід відмовити з таких мотивів.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу (частина перша статті 406 ЦПК України).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку (пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України).

Оскарження ухвали щодо затвердження мирової угоди передбачено пунктом 11 частини першої статті 353 ЦПК України.

Постанова апеляційного суду за результатами перегляду ухвали суду першої інстанції щодо затвердження мирової угоди не може бути переглянута судом касаційної інстанції, оскільки відповідна ухвала місцевого суду переглядалася в апеляційному порядку на підставі пункту 11 частини першої статті 353 ЦПК України, який відсутній в переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку після їх апеляційного перегляду згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України (див., зокрема, ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 березня 2020 року в справі № 592/702/17 (провадження № 61-4233ск20), ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2022 року в справі № 520/16134/19 (провадження № 61-2352ск22), ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2022 року в справі № 758/9905/15-ц (провадження № 61-9228ск22), ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 березня 2023 року в справі № 946/3398/22 (провадження № 61-3796ск23), ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2023 року в справі № 2-1855/12 (провадження № 61-10223ск23).

За таких обставин, з урахуванням вказаних норм процесуального права, оскаржене судове рішення в частині скасування ухвали суду першої інстанції щодо затвердження мирової угоди не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Вказівка в резолютивній частині постанови Рівненського апеляційного суду від 18 червня 2024 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки оскаржена постанова Рівненського апеляційного суду від 18 червня 2024 року в частині скасування ухвали суду першої інстанції щодо затвердження мирової угоди не підлягає касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

Разом із тим, постанова Рівненського апеляційного суду від 18 червня 2024 року в частині скасування ухвали суду першої інстанції щодо закриття провадження у даній справі за приписами пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

У частині першій статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Аналіз касаційної скарги свідчить, що вона не містить посилань на неправильність та незаконність судового рішення в частині скасування ухвали суду першої інстанції щодо закриття провадження у даній справі.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Враховуючи, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження постанови Рівненського апеляційного суду від 18 червня 2024 року в частині скасування ухвали суду першої інстанції щодо закриття провадження, а тому скарга в цій частині підлягає поверненню заявнику.

Керуючись статтями 389, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 18 червня 2024 року в частині скасування ухвали суду першої інстанції щодо затвердження мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності - відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 18 червня 2024 року в частині скасування ухвали суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко