ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6635/24 Справа № 202/8070/23 Суддя у 1-й інстанції - Бабічева Л.П. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Швецова Надія Володимирівна, про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ПН ДМНО ОСОБА_3 , про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 2-4), в обґрунтування якого посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , яка на день смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилась спадщина у виді земельної ділянки площею 3,52 га, що розташована на території Ляшківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

Він протягом тривалого часу постійно проживає в Федеративній Республіці Німеччина. На похорон матері не зміг приїхати, так як був карантин в зв`язку з «Ковід-19», і крім того, його не змогли довго чекати. Він планував приїхати в м.Дніпро в березні 2022 року, але його плани змінилися, так як в Україні розпочалась війна. Авіасполучення з Україною було припинено, тому його поїздка була скасована.

З відповідачем він не спілкувався, тому йому не було відомо про те, чи подав він заяву про прийняття спадщини, і якщо подав, то яким нотаріусом відкрито спадкову справу. Його друзі надали йому список нотаріусів, щоб він подав заяву про прийняття спадщини. Йому не було відомо про те, що в заяві можна було вказати не конкретного нотаріуса, а компетентний орган.

08 квітня 2022 року він звернувся до нотаріуса у місті Ахен ФРН Мартіна Рудесдорфа, яким була завірена його заява на ім`я приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Маєвської М.В. про прийняття спадщини після смерті матері. До заяви були долучені копії документів, що встановлюють особу, копія свідоцтва про народження. Документи були легалізовані 04.05.2022р.

Вказані документи ним були направлені його родичам в м. Дніпро для передачі нотаріусу, але в серпні 2022 року родичі йому повідомили, що спадкова справа не знаходиться у нотаріуса Маєвської М.В., а знаходиться у нотаріуса ОСОБА_3 Нотаріус Маєвська М.В. відмовилась прийняти його заяву та передати її нотаріусу Швецовій Н.В., так як відсутня довіреність від його імені. Нотаріусом було рекомендовано повернути йому документи та направити їх поштою на ім`я нотаріуса ОСОБА_3 . Його документи щодо прийняття спадщини були повернені йому наприкінці листопада 2022 року, а 24.12.2022р. він направив поштою документи про прийняття спадщини після смерті матері приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Швецовій Н.В. Також він надав довіреність на ім`я адвоката Маркело В.О. в м.Дніпрі, щоб вона займалась оформленням його спадкових прав. Приватний нотаріус Швецова Н.В. отримала його заяву про прийняття спадщини 30 січня 2023 року.

Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 березня 2023 року приватним нотаріусом Швецовою Н.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку з тим, що ним пропущений строк на подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, іншому спадкоємцю (відповідачу) 15.11.2022 року було видано свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, яке належало спадкодавцю ОСОБА_2 .

Вважає, що строк для прийняття спадщини пропущений ним з поважних причин, тому просить визначити йому додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 .

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини - задоволено повністю.

Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері - ОСОБА_4 , тривалістю два місяці, який обчислювати з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у сумі 1073 грн 60 коп (а.с. 201-204).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу (а.с. 207-210, 219-222), посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, а також на порушення норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Інші учасники по справі не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Дніпро померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 11.11.2021 року (а.с. 5), після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно (а.с. 6).

Згідно повідомлення відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради №14/5-8795 від 05.10.2022 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Інші зареєстровані особи за вказаною адресою на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відсутні (а.с. 113).

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 є її діти: позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 ( а.с. 9, 110-111).

Шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 сплив 09 травня 2022 року.

У встановлений законом шестимісячний строк після відкриття спадщини відповідач ОСОБА_1 15.03.2022р. подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті матері (а.с. 102 зворот), у зв`язку з чим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Швецовою Н.В. було заведено спадкову справу №24/2022.

Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи №24/2022, на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с. 114) відповідач ОСОБА_1 15 листопада 2022 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері, яка складається із земельної ділянки площею 3,52 га, що розташована на території Ляшківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (а.с. 126).

Інші спадкоємці, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину після померлої ОСОБА_2 , відсутні, що підтверджується копією спадкової справи №24/2022 ( а.с. 101-143).

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Швецової Н.В. від 23.03.2023 р. позивачу ОСОБА_2 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину спадкового майна після померлої матері ОСОБА_2 , оскільки він пропустив встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини (заяву про прийняття спадщини не подавав, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, фактично спадщину не прийняв). Крім того, іншому спадкоємцю (відповідачу) 15.11.2022 року було видано свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, яке належало спадкодавцю ОСОБА_2 (а.с. 140 зворот -141).

Разом із цим, з матеріалів справи та копії матеріалів спадкової справи №24/2022 вбачається, що 08 квітня 2022 року позивач дійсно звернувся до нотаріуса у місті Ахен ФРН Мартіна Рудесдорфа, яким була завірена його заява на ім`я приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Маєвської М.В. про прийняття спадщини після смерті матері. Проте вказана заява надійшла нотаріусу лише 30.01.2023 р., зареєстрована за №23 (а.с. 7, 127 зворот).

З копії матеріалів спадкової справи №24/2022 вбачається, що 24.12.2022р. позивач направив поштою (а.с. 133) документи про прийняття спадщини після смерті матері приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Швецовій Н.В. Також він надав довіреність на ім`я адвоката Маркело В.О. Приватний нотаріус Швецова Н.В. отримала його заяву про прийняття спадщини 30 січня 2023 року (а.с. 127 зворот-139).

23 березня 2023 року постановою приватного нотаріуса Швецової Н.В. позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 140 зворот -141).

05 травня 2023 року позивач звернувся з даним позовом до суду (а.с. 2).

До спірних правовідносин суд застосовує положення ст.ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини; ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; ч. ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно роз`яснень, наданих судам Пленумом ВСУ у п.24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування»,вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Крім того, як свідчить тлумачення частини третьоїстатті 1272 ЦК Українидо поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкове майно, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах: від 04.11.2015 6-1486цс15 та від 23.08.2017 №6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі ВС: від 26.06.2019 у справі №565/1145/17 (провадження №61-38298св18), від 17.10.2019 у справі №766/14595/16 (провадження №61-6700св19), від 30.01.2020 у справі №487/2375/18 (провадження №61-10136св19), від 31.01.2020 у справі №450/1383/18 (провадження №61-21447св19).

Позивач, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги та поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, посилається на те, що він у шестимісячний строк не подавав заяву нотаріусу про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки проживав у Німеччині та не зміг приїхати в Україну спочатку у зв`язку з COVID-19, а потім через війну в Україні. Проте, 08.04.2022 р. він звернувся до нотаріуса у місті Ахен ФРН Мартіна Рудесдорфа, яким була завірена його заява на ім`я приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Маєвської М.В. про прийняття спадщини після смерті матері. Вказані документи він направив родичам в м.Дніпро для передачі нотаріусу, але в серпні 2022 року він дізнався, що спадкова справа не знаходиться у нотаріуса Маєвської М.В., а знаходиться у нотаріуса ОСОБА_3 Нотаріус Маєвська М.В. відмовилась прийняти його заяву та передати її нотаріусу Швецовій Н.В., так як була відсутня довіреність від його імені. Нотаріусом було рекомендовано повернути йому документи та направити їх поштою на ім`я нотаріуса Швецової Н.В. 24.12.2022 р. він направив поштою документи про прийняття спадщини приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Швецовій Н.В. Також він надав довіреність на ім`я адвоката Маркело В.О., щоб вона займалася оформленням його спадкових прав. Приватний нотаріус Швецова Н.В. отримала його заяву про прийняття спадщини 30 січня 2023 року.

Вказані обставини достовірно підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_5 та дослідженою судом копією матеріалів спадкової справи №24/2022 після померлої ОСОБА_2 .

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), на території України з 19 грудня 2020 р. було встановлено карантин, який було продовжено до 30 червня 2023 р.

Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому було продовжено.

Вказані обставини об`єктивно перешкоджали приїхати позивачу в Україну.

Отже, судом з досліджених письмових доказів встановлено, що позивач в шестимісячний строк виявив бажання прийняти спадщину після смерті матері та дійсно у шестимісячний строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, яка була завірена нотаріусом у місті Ахен Федеративної Республіки Німеччина, та яка нотаріусом в Україні прийнята не була за відсутності довіреності. Заява позивача від 08.04.2022 р. про прийняття спадщини після смерті матері надійшла до приватного нотаріуса лише 30.01.2023 р.

За вищевказаних обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач з об`єктивних причин не зміг реалізувати своє право на спадщину у шестимісячний строк після смерті матері, а тому дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Доводи скарги про відсутність поважних причин щодо пропуску строку для прийняття спадщини є власним тлумаченням вказаних обставин, які не спростовують висновків суду.

Доводи скарги про те, що запровадження карантинних мір у зв`язку з поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19 не є поважними причинами колегія суддів не бере до уваги оскільки вказана оцінка є суто суб`єктивною оцінкою апелянта. Поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19 по всьому світу та запровадження у зв`язку з цим карантинних мір є загальновідомим фактом та не потребує доказування. Вказана обставина є об`єктивною причиною, яка перешкоджала позивачу приїхати до України. Разом з цим, позивач протягом дії вказаного карантину вчиняв інші дії направленні на прийняття спадщини і вказані дії підтверджуються належними та допустимими доказами. Апелянтом не надано будь-яких доказів, які б це спростовували, а також не наведено об`єктивних підстав вважати, що позивач умисно ухилявся від вчинення дій щодо своєчасного прийняття спадщини.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що повномасштабне вторгнення та оголошення в країні воєнного стану не є поважною причиною є безпідставними та є суто суб`єктивною оцінкою апелянта.

Доводи скарги про те, що позивач під час воєнного стану не приїжджав до України через те, що він є особою призивного віку є припущеннями апелянта, разом з тим, доказування не може ґрунтуватись на припущення у зв`язку з чим вказані доводи колегією суддів відхиляються, як безпідставні.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, разом з тим, оцінка доказів є прерогативою суду, а переоцінка доказів учасниками справи чинним законодавством не передбачена.

Посилання апелянта на висновки Верховного суду в інших справах колегія суддів не бере до уваги, оскільки обставини в тих справах є відмінними від обставин у даній справі.

Отже, вирішуючи спір суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються письмовими доказами.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна