ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7280/24 Справа № 215/4151/23 Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М. І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Остапенко В.О., Тимченко О.О.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2024 року, яке ухвалено суддею Коноваленком М.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 29 квітня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фармгейт Україна», про стягнення привласнених грошових коштів, який вподальшому уточнила.

Позовну заяву, з урахуванням уточнень до неї, мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривому Розі помер чоловік позивачки - ОСОБА_5 .

Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2.7618 га, розташована за адресою: Хмельницька область, Ізяславський район, Клубівська сільська Рада.

Заповіту ОСОБА_5 не залишив, тому позивачка та сини спадкодавця прийняли спадщину і успадкували вказане спадкове майно в рівних частках - по 1/3, отримавши Свідоцтва про право на спадщину за законом.

Коли, 18.06.2020, ОСОБА_5 неочікувано був госпіталізований в лікарню з діагнозом «Інфаркт головного мозку» і був поміщений в реанімацію КП «Друга міська клінічна лікарня м. Кривого Рогу» ДОР, де перебував в стані коми з часу госпіталізації до дня своєї смерті, позивачка одразу подзвонила двоюрідній сестрі чоловіка ОСОБА_6 , яка в свою чергу сказала, що повідомить синів про хворобу батька. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, не приходячи у свідомість.

Влітку 2021 року, коли позивачка приїхала в с. Клубівка Ізяславського району Хмельницької області, для переоформлення своєї частки спадкового майна після смерті чоловіка, їй стало відомо, що Клубівська сільська рада Ізяславського району Хмельницької області ще 19.06.2020, тобто в той час, як ОСОБА_5 перебував в комі в лікарняній установі, перерахувала ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 10 923,11 грн. за оренду належної ОСОБА_5 земельної ділянки, що відповідачка заперечує.

Позивачка вважає, що відповідачка повинна повернути позивачу грошові кошти в сумі 10 923, 11 грн., які були орендною платою за використання земельної ділянки ще при житті ОСОБА_5 , оскільки вони були перераховані на картковий рахунок відповідачки, а не власника земельної ділянки.

Посилаючись на вищевикладене, просила суд: стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на свою користь привласнені грошові кошти в сумі 10 923,11 грн.

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10 923 гривні 11 коп., як такі, що незаконно отримані.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1074,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та вирішити питання про розподіл судових витрат, зокрема, відповідачка ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_1 понесені нею витрати на правничу допомогу за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанцій у сумі 10 000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано вимоги статей 76-81 ЦПК України та статей 15-16 ЦК України щодо способу захисту порушеного права. Наголошує на тому, що позивачкою не доведено заявлені позовні вимоги, а судом не було враховано позицію відповідачки ОСОБА_2 , викладену у відзиві на позовну заяву, де вказано, що грошові кошти за оренду земельної ділянки належної ОСОБА_5 вона ніколи не отримувала, а кошти в сумі 10 923,11 грн. надійшли від фізичної особи ОСОБА_7 в рахунок погашення боргу, зовсім не пов`язаного з орендою земельної ділянки у 2020 році. Наданий позивачкою платіжний документ не містить жодної інформації про те, що вказана сума є саме платою за оренду земельної ділянки.

Зазначає, що суд першої інстанції, вказавши у рішенні суду про те, що грошові кошти у сумі 10 923,11 грн є платою за оренду земельної ділянки та входять до складу спадщини, не визначив кола спадкоємців та стягнув усю суму на користь позивачки, хоча вона має право лише на 1/3 частину спадкового майна.

Крім того, судом не було враховано та не надано праової оцінки заяві відповідачки про застосування позовної давності.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 не скористалася.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2.7618 га, розташована за адресою: Хмельницька область, Ізяславський район, Клубівська сільська Рада, кадастровий номер :04:025:0292, з 2018 року перебувала у користуванні ТОВ «Фармгейт Україна» на підставі Договору оренди земельної ділянки від 04.04.2018, зареєстрований 11.04.2018, де орендодавцем вказаний ОСОБА_5 (а.с. 13,17-21), право оренди за даним Договором зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №25722749.

Орендна плата за земельну ділянку, яка розташована за адресою: Хмельницька область, Ізяславський район, Клубівська сільська Рада, в сумі 10 923,11 грн. перерахована 19.06.2020, що підтверджується копією квитанції TS210204 АТ КБ «Приватбанк», єдиний код: 1996-6220-4150-0078 (а.с. 22). Призначення платежу вказано: оренда 2020р. с.Клубівка ОСОБА_5 , отримувач: ОСОБА_2 , яка по Договору оренди земельної ділянки від 04.04.2018, зареєстрований 11.04.2018, не вказана як особа, уповноважена на отримання коштів за оренду землі.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.8).

Дружина спадкодавця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 (а.с.7), прийняла спадщину на 1/3 частку спадкового майна, а саме земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2.7618 га, розташована за адресою: Хмельницька область, Ізяславський район, Клубівська сільська Рада, кадастровий номер :04:025:0292, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.10.2021, зареєстровано в реєстрі за №951, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №278836809, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №66782332 (а.с.13-15).

Інші спадкоємці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 треті особи по справі (а.с.13).

16.08.2022 ОСОБА_1 уклала Додаткову угоду №1 про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки від 04.04.2018, зареєстрованого 11.04.2018 (індексний номер витягу 25722749) з орендарем ТОВ «Фармгейт Україна» в особі Дірка Смітса Ван Оуена Йонкіра Яна Теодора, який діє на підставі статуту Товариства, щодо продовження строку дії Договору оренди земельної ділянки кадастровий номер :04:025:0292 на 15 років (а.с.17-21).

Встановивши, що спадкоємець ОСОБА_5 за життя не отримував орендну плату за користування земельною ділянкою за 2020 рік, суд першої інстанції дійшов висновку, що його спадкоємці мають право на отримання орендної плати у повному обсязі, згідно з умовами договору оренди за період, який фактично її не отримували, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення орендної плати за 2020 рік з відповідачки ОСОБА_2 , як з особи, яка фактично її отримала без достатньої правової підстави.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила суд стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на свою користь привласнені грошові кошти в сумі 10 923,11 грн, які належали до виплати спадкодавцеві ОСОБА_5 у якості орендної плати за 2020 рік за Договором оренди земельної ділянки від 04.04.2018, однак орендар безпідставно перерахував ці кошти ОСОБА_2 , яка у цьому Договорі не вказана як особа, уповноважена на отримання коштів за оренду землі.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18).

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, провадження № 12-61гс21 (пункт 148)).

Як встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 ставить перед судом питання щодо стягнення з відповідачки ОСОБА_2 безпідставно отриману орендну плату за 2020 рік за Договором оренди земельної ділянки від 04 квітня 2018 року.

Тобто, як вірно вказав суд першої інстанції, спір виник з приводу отримання орендної плати за 2020 рік.

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, іншими нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частинами першою-третьою статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Отже, правовідносини щодо виплати орендної плати виникають між орендодавцем та орендарем, у даному випадку такі відносини, на підставі Договору оренди земельної ділянки від 04 квітня 2018 року, виникли між орендарем ТОВ «Фармгейт Україна» та орендодавцем ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Всі права та обов`язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті переходять до спадкоємців (стаття 1216 Цивільного кодексу України).

Зокрема, до особи, яка набула право власності на земельну ділянку у порядку спадкування, що перебуває у користуванні іншої особи, переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинним договором оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки (частина перша статті 148-1 Земельного кодексу України).

Особа, яка набула у порядку спадкування право власності на земельну ділянку має право на отримання орендної плати у повному обсязі згідно з умовами договору оренди за період, який фактично її не отримувала.

Отже, ОСОБА_1 , як спадкоємиця орендодавцця ОСОБА_5 , нарівні із іншими спадкоємцями - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у випадку доведення невиплати орендарем ТОВ «Фармгейт Україна» орендодавцеві ОСОБА_5 за життя орендної плати за 2020 рік, набуває права на отримання орендної плати у повному обсязі, згідно з умовами договору оренди за період, який фактично її не отримувала, пропорційно до розміру її частки у спадковому майні.

За таких обставин, належним способом захисту порушеного права позивачки ОСОБА_1 є звернення до суду з позовом до орендаря про стягнення невиплаченої орендної плати за 2020 рік за Договором оренди земельної ділянки від 04 квітня 2018 року.

Посилання ж суду першої інстанції на статтю 387 ЦК України, відповідно до якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, є помилковим, оскільки вказана правова норма не регулює правовідносини сторін.

На підставі викладеного вище, колегія суддів відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення привласнених грошових коштів у зв`язку з обранням невірного способу захисту порушеного права.

За такої підстави відмови в позові, оцінка іншим доводам заявлених вимог та запереченням на них не надається для уникнення можливої преюдиційності.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів стягує з позивачки на користь відповідачки судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, у загальному розмірі 1 611,00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2024 року -скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фармгейт Україна», про стягнення привласнених грошових коштів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 611 (одна тисяча шістсот одинадцять) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 липня 2024 року.

Головуючий:

Судді: