Справа № 2-780/12
У Х В А Л А

Іменем України

(повна , виготовлена 31 липня 2024 року)

30 липня 2024 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя: О. Грегуль, секретар судового засідання: І. Вакуленко, справа № 2-780/12

ОСОБА_1 - скаржник/боржник

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов Михайло Андрійович - відповідач

ОСОБА_2 - стягувач

Вимоги стягувача: визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії

ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - представники скаржника

ВСТАНОВИВ:

Скаржником подано скаргу про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії, яка на виконання ухвали суду про залишення скарги без руху з наданням строку для усунення недоліків подавалась у новій редакції та в якій посилаючись на відсутність у відповідача підстав для прийняття виконавчого документа до виконання скаржник просить: 1) Визнати дії приватного виконавця щодо прийняття до провадження виконавчого листа (Дублікат) №2-780/12, виданого 07.11.2023 року Деснянським районним судом міста Києва, неправомірними; 2) Зобов`язати приватного виконавця скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 75300418 від 13 червня 2024 року; 3) Зобов`язати приватного виконавця скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні № 75300418 від 13 червня 2024 року; 4) Зобов`язати приватного виконавця скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 75300418 від 13 червня 2024 року; 5) Зобов`язати приватного виконавця скасувати постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 75300418 від 13 червня 2024 року; 6) Зобов`язати приватного виконавця скасувати постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 75300418 від 13 червня 2024 року; 7) Зобов`язати приватного скасувати постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 75300418 від 13 червня 2024 року; 8) Зобов`язати приватного виконавця повернути стягнені кошти у виконавчому провадженню № 75300418 на рахунки боржника ОСОБА_1 ; 9) Зобов`язати приватного виконавця винести постанову про повернення виконавчого листа (Дублікат) №2-780/12, виданого 07.11.2023 року Деснянським районним судом міста Києва, стягувачу ОСОБА_2 . 10) Вирішити питання щодо розподілу судових витрат пеовязапнитх з розглядом справи.

Документ сформований в системі «Електронний суд» 24.06.2024.

Скарга надійшла до суду 25.06.2024 (загальна канцелярія).

Зареєстрована/розподілена 26.06.2024 (цивільна канцелярія) та головуючому передана 26.06.2024.

Ухвалою суду від 26.06.2024 скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 05.07.2024 відкрито провадження.

Ухвалою суду від 05.07.2024 витребувано докази.

Про час і місце розгляду справи всі учасники справи повідомлялись належним чином через повідомлені і доступні суду засоби зв`язку відповідно: поштою, електронною поштою, SMS, додаток «Дія», а також інформація про рух справи розміщується на офіційному сайті суду і є загальнодоступною.

У судовому засіданні представник скаржника (адвокат Сулім Я.В.) підтримав скаргу, відповідач скаргу не визнав, стягувач вважає скаргу безпідставною.

Відповідачем подано відзив з проханням відмовити в задоволенні скарги, а також виконано ухвалу про витребування доказів.

Скаржником подано відповідь на відзив з проханням задовольнити скаргу.

Після надання пояснень та відповідей на питання учасників справи та до початку судових дебатів приватний виконавець подав до суду письмову заяву з проханням продовжити розгляд справи за його відсутності і відмовити в задоволенні скарги та за відсутності заперечень учасників справи приватний виконавець залишив судове засідання посилаючись на зайнятість і необхідність бути присутнім в іншому судовому процесі.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 450 ЦПК України, 1. Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. 2. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

З урахуванням викладеного і ст. 128-131, 223, 450 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для продовження розгляду по суті за відсутності відповідача.

Вислухавши представника скаржника, відповідача і стягувача, дослідивши матеріали справи № 2-780/12 з усіма провадженнями у цій справі, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.01.2012 у справі № 2-780/12 з ОСОБА_1 (скаржник) на користь ОСОБА_2 (стягувач) стягнуто кошти.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.10.2023 у справі № 2-780/12 ухвалено видати дублікат виконавчого листа у справі № 2-780/12 від 17.02.2012.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10.04.2024 у справі № 2-780/12 ухвалено поновити строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Деснянським районним судом м. Києва у справі № 2-780/12 видано дубліка від 07.11.2023 виконавчого листа.

13.06.2024 до приватного виконавця (відповідач) надійшла заява про відкриття виконавчого провадження, подана стягувачем та на підставі якої априватним виконавцем вчинено дії та ухвалено процесуальні документи з якими не погоджується скаржник у своїй скарзі.

У виконавчому листі у справі № 2-780/12 від 17.02.2012 (Оригінал втрачено, а дублікат видано 07.11.2023) вказано адресу скаржника/боржника: АДРЕСА_1 .

08.09.2015 тобто до звернення стягувача до приватного виконавця (відповідач) і до вирішення питань з прийняттям та відкриттям приватним виконавцем (відповідач) виконавчого провадження, скаржник/боржник зареєструвався за адресою: АДРЕСА_2 ,

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» 02.06.2016 № 1404-VIII, 1. Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. 2. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» 02.06.2016 № 1404-VIII, 2. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом

Згідно пунктів 1 - 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» 02.06.2016 № 1404-VIII, 3. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Згідно ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» 02.06.2016 № 1404-VIII, 1. Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.2. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. 3. Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій. 4. Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що знаходяться на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України. 5. У разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Згідно п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» 02.06.2016 № 1404-VIII, 4. Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» 02.06.2016 № 1404-VIII, 1. Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, 1. Судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. 2. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. 3. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. 4. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. 5. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. 6. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. 7. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання. 8. Судові рішення інших держав, рішення міжнародних арбітражів, рішення міжнародних судових установ та аналогічні рішення інших міжнародних організацій щодо вирішення спорів є обов`язковими до виконання на території України за умов, визначених законом, а також відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 03.11.2020 у справі № 916/617/17: «63. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у Законі України "Про виконавче провадження" органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону N 1404-VIII). 125. Відповідно до частини першої статті 13 Закону N 1404-VIII та пункту 6 розділу І Інструкції під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. 126. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (пункт 3 частини третьої статті 18 Закону N 1404-VIII). 127. Згідно з абзацом другим пункту 1 розділу II Інструкції виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення. 135. Із зазначеного нормативного регулювання випливає, що, дотримуючись засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності виконавчого провадження, його гласності та відкритості, виконавець зобов`язаний вживати передбачених чинним законодавством заходів щодо примусового виконання рішень, належного вчинення виконавчих дій.».

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 31.03.2021 у справі № 380/7750/20: «41. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. 42. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України (частина друга статті 24 Закону № 1404-VIII). 43. Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1404-VIII виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України. 44. Згідно з частиною п`ятою статті 24 Закону № 1404-VIII у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. 45. Відповідно до частин першої, другої і шостої статті 25 Закону № 1403-VIII виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. 46. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ. 47. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.».

Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2020 у справі № 757/1782/18: «Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.08.2021 у справі № 438/1673/13-ц: «Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.».

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції).

ЄСПЛ підкреслив, що право на доступ до суду є невід`ємним аспектом гарантій, закріплених у Європейській конвенції з прав людини, посилаючись на принципи верховенства права та уникнення свавілля, які лежать в основі багатьох Конвенції. Можливі обмеження вищезазначеного права не повинні обмежувати доступ, наданий особі, таким чином або в такому обсязі, щоб була порушена сама суть права. Так, ЄСПЛ зазначив, що, застосовуючи процесуальні норми, суди повинні уникати надмірного формалізму, який би зашкодив справедливості розгляду.

Будь-яких конкретних правових доказів, які б однозначно і достовірно свідчили про дотримання приватним виконавцем п. 10 ч. 4 ст. 4 і ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII та давали правові підстави для висновку про прийняття приватним виконавцем до виконання виконавчого документа, місце виконання якого відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах його виконавчого округу суду не надано.

Тому, вимоги скарги суд вважає обґрунтованими.

За таких обставин скарга задовольняється.

Згідно ст. 452 ЦПК України, 1. Судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Керуючись ст. 451 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Задовольнити скаргу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Визнати дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича (місцезнаходженння: м. Київ, вул. Велика Житомирська, 25/2, прим. № 3) щодо прийняття до провадження виконавчого листа (Дублікат) №2-780/12, виданого 07.11.2023 року Деснянським районним судом міста Києва, неправомірними.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича (місцезнаходженння: м. Київ, вул. Велика Житомирська, 25/2, прим. № 3) скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 75300418 від 13 червня 2024 року.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича (місцезнаходженння: м. Київ, вул. Велика Житомирська, 25/2, прим. № 3) скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні № 75300418 від 13 червня 2024 року;

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича (місцезнаходженння: м. Київ, вул. Велика Житомирська, 25/2, прим. № 3) скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 75300418 від 13 червня 2024 року.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича (місцезнаходженння: м. Київ, вул. Велика Житомирська, 25/2, прим. № 3) скасувати постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 75300418 від 13 червня 2024 року.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича (місцезнаходженння: м. Київ, вул. Велика Житомирська, 25/2, прим. № 3) скасувати постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 75300418 від 13 червня 2024 року.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича (місцезнаходженння: м. Київ, вул. Велика Житомирська, 25/2, прим. № 3) скасувати постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 75300418 від 13 червня 2024 року.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича (місцезнаходженння: м. Київ, вул. Велика Житомирська, 25/2, прим. № 3) повернути стягнені кошти у виконавчому провадженню № 75300418 на рахунки боржника ОСОБА_1 .

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича (місцезнаходженння: м. Київ, вул. Велика Житомирська, 25/2, прим. № 3) винести постанову про повернення виконавчого листа (Дублікат) №2-780/12, виданого 07.11.2023 року Деснянським районним судом міста Києва, стягувачу ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покласти на приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича (місцезнаходженння: м. Київ, вул. Велика Житомирська, 25/2, прим. № 3) пропорційно розміру задоволених вимог скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів.

Згідно ст. 261 ЦПК України, 1. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. 2. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

СУДДЯ: