ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року

Справа № 705/2415/24
Провадження № 22-ц/821/1142/24
Категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

розглянув у порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області

від 29 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з банку безпідставно списаних коштів з карткового рахунку, у складі судді Піньковського Р. В.,

в с т а н о в и в :

В квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з банку безпідставно списаних коштів з карткового рахунку. В обґрунтування якого посилалася на те, що є клієнтом Банку-відповідача. В січні 2024 року вона виявила, що невідомі їй особи збільшили кредитний ліміт та зняли кошти з її рахунку.

Вважаючи, що списання коштів з її карткового рахунку відбулося в результаті шахрайських дій третіх осіб, а Банк, порушуючи її права як споживача, не повертає їй зазначені кошти, просила припинити нарахування по рахункам та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь грошові кошти в розмірі 10586,05 грн.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 квітня 2024 року цивільну справу № 705/2415/24 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з банку безпідставно списаних коштів з карткового рахунку передано за підсудністю на розгляд до Печерського районного суду міста Києва.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позовна заява не містить підтверджень про порушення права споживача у відповідності до положень ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому не може бути подана за зареєстрованим місцем проживання останньої. Разом з цим, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що в позовній заяві позивач виклала зміст позовних вимог та вказувала на стверджуване порушення її прав як споживача банківських послуг, а відтак визначила підсудність даної цивільної справи відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України, та тому висновок суду першої інстанції про недоведеність порушення прав позивача як споживача і необхідність направлення справи за місцем знаходження відповідача, є помилковим.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Частиною 2 ст. 369 ЦПК України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи на розгляд іншого суду п. 9 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки предметом перегляду в суді апеляційної інстанції є ухвала суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала вказаним вимогам не відповідає, а колегія суддів з висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 і 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з положенням ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За загальним правилом ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Пунктом 16 ст. 28 ЦПК України встановлено, що позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст. 30 цього Кодексу.

Отже відповідно до ст. 28 ЦПК України підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів.

Верховний Суд в ухвалі від 02 липня 2018 року у справі № 552/9770/14-ц (провадження № 61-36739 ск18) вказав на те, що право вибору між судами, яким згідно із загальним правилом підсудності цивільних справ і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Приймаючи рішення про передачу справи на розгляд іншого суду Печерського районного суду м. Києва, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача на положення Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, а відтак підсудність справи слід визначати за правилами ч. 2 ст. 27 ЦПК України, відповідно до якої позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач посилалася на положення Закону України «Про захист прав споживачів» вважаючи, що вона є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

Оскільки позивач обґрунтовує підстави позову Законом України «Про захист прав споживача», то відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України вона вправі обрати підсудність розгляду даної спору, в тому числі і за зареєстрованим місцем свого проживання.

Згідно з ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

У даній справі має місце альтернативна підсудність, якою скористалась позивач, звернувшись саме до цього суду, адже спір, який виник між сторонами, стосується захисту прав позивача, як споживача фінансових послуг щодо ведення та обслуговування відповідачем її банківського рахунку, з якого, за твердженням позивача, незаконно списані особисті кошти позивача.

Отже, позивач, мала право пред`явити позовну заяву до Уманського міськрайонного суду Черкаської області, оскільки є споживачем фінансових послуг відповідача, який обслуговує відкритий у нього банківський рахунок позивача.

Висновки суду першої інстанції про те, що справа підлягала передачі на розгляд до Печерського районного суду міста Києва, необґрунтовані.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 01 травня 2024 року у справі № 297/2195/22, встановивши правильність визначення підсудності розгляду справи за місцем проживання позивача в аналогічних правовідносинах.

Колегія суддів звертає увагу, що предмет спору у даній справі щодо порушення Банком порядку списання належних позивачу грошових коштів з банківського рахунку безпосередньо відноситься до захисту прав споживачів фінансових послуг, у розумінні положень ЗУ «Про захист прав споживачів», а позивач має право на використання свого права альтернативної підсудності за своїм зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання на підставі ч. 5 ст. 28 ЦПК України.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам ч. 5 с. 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та помилково вирішив передати справу на розгляд до іншого суду.

На етапі відкриття провадження у справі, суд першої інстанції без фактичного розгляду справи і перевірки доводів позивача, дійшов висновку про недоведеність вимог позивача як споживача, що є неприпустимим.

За таких обставин суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому її необхідно скасувати як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 квітня 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Текст постанови складено 01 серпня 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді:

О. В. Карпенко

О. М. Новіков