ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/5749/23 Номер провадження 22-ц/814/2154/24Головуючий у 1-й інстанції Коваленко О.А. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 лютого 2024 року, постановлене суддею Коваленко О.А. (повний текст складено 04 березня 2024 року),

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

30.11.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція боргів») звернулося в суд із указаним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість у загальному розмірі 59 055,00 грн., що складається із заборгованості: за кредитним договором №5194547 у розмірі 43 785,00 грн., із яких: 15 000,00 грн. - основна сума боргу; 28 785,00 грн. - заборгованість за відсотками; за кредитним договором №02424-02/2022 у розмірі 15 270,00 грн., із яких: 5 000,00 грн. - основна сума боргу; 10 270,00 грн. - заборгованість за відсотками; а також понесені судові витрати у розмірі 2 684,00 грн.

В обґрунтування підстав позову зазначає, що 10.10.2021 між ТОВ «Авентус Україна», 03.02.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 були укладені кредитні договори №5194547 та №02424-02/2022, які підписані електронним підписом позичальника.

У подальшому між кредиторами та позивачем були укладені договори факторингу, у відповідності до яких, останні передали належні права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло за плату належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі, серед яких є і ОСОБА_1 .

Таким чином позивач набув право вимоги за кредитними договорами, по яким позичальник має непогашену заборгованість, у зв`язку з чим і звернувся до суду.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26.02.2024 позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість: за кредитним договором №5194547 у розмірі 43 785,00 грн., із яких: 15 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 28 785,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором №02424-02/2022у розмірі 15 270,00 грн., із яких: 5 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 270,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; а всього заборгованості за договорами у загальному розмірі 59 055,00 грн. та судові витрати у розмірі 2 684,00 грн.

Рішення міськрайонного суду вмотивовано тим, що позивачем доведено факт укладення договорів та виникнення у відповідача заборгованості по них.

Не погодившись із таким рішенням відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення міськрайонного суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні вимог позову відмовити.

Вважає позовні вимоги безпідставними через відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження укладення та погодження із позичальником умов кредитування, а також приналежності електронного підпису саме відповідачу та перерахування йому кредитних коштів. Тоді як наявні в матеріалах справи копії спірних договорів не можуть вважатися електронними документами, оскільки не відповідають вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», що узгоджується із позицією Верховного Суду у справах №910/1162/19 від 16.03.2020, №202/2965/21 від 19.01.2022.

Зазначає, що позивачем не надано суду оригінали договорів позики, копії яких відповідач ставить під сумнів та вважає неналежними доказами на підтвердження укладення таких договорів. Також указує на відсутність у справі доказів на підтвердження часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення відповідачу, підтвердження ним пропозиції щодо укладення договору, зокрема, довідки про ідентифікацію клієнта, хронології вчинення дій щодо укладення договорів у формі електронного правочину.

Вважає умови договорів позики щодо розмірів процентної ставки несправедливими через її завищення, що не відповідає передбаченим у ч.3 ст.509, ч.ч.1,2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Тому при ухваленні рішення просить зменшити розмір відсотків, щонайменше до заборгованості за кредитом.

Указує на відсутність у справі первинної бухгалтерської документації, як належного доказу на підтвердження розміру стягнення, який не може бути обґрунтованим самим лише одностороннім розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Наведене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/від 03.07.2019 та Верховного Суду у справі №6-16цс15 від 11.03.2015, якими сформовано висновок щодо оцінки односторонніх документів банку; а також позиції Верховного Суду, сформованого у справах №752/9423/15-ц від 07.04.2021, №200/5647/18 від 16.09.2020, за змістом якої виписка по рахункам або касовий документ можуть бути належними доказами щодо розміру заборгованості по тілу кредиту в разі, якщо останні відповідають вимогам первинних документів.

Наголошує на відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження перерахування йому, відповідачу, сум позики, якими мають бути платіжні доручення, квитанції, чеки.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15.04.2024 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено до розгляду без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 10.05.2024.

29.04.2024, через систему «Електронний суд», та 06.05.2024, засобами поштового зв`язку, позивачем, з підстав, раніше викладених у позовній заяві, подано відзив на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення, без змін, як законне та обґрунтоване.

Зазначає, що у відповідності до умов кожного з договорів, їх підписання здійснювалося електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при їх укладенні. Таким чином, сторони узгодили розмір кредитів та позик, їх грошову одиницю, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договорів в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Зауважує, що для укладення таких договорів в електронному вигляді дані вносилися шляхом заповнення відповідних форм на сайті товариства позичальником власноруч. Тоді як укладення угоди було б не можливим без заповнення клієнтом такої заявки, проходження ним реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

Вважає відсутніми підстави вважати умови догорів несправедливими, а розмір базової відсоткової ставки за ними позичальник погодив, ніяких застережень або зауважень з цього приводу не мав та не скористався можливістю відмовитися від підписання таких договорів. Відтак, твердження відповідача щодо недотримання первинними кредиторами вимог Закону України «Про захист прав споживачів» вважає спробою уникнути відповідальності за неналежне виконання зобов`язання.

Повідомляє, що у відповідності до умов договорів, кошти надавалися позичальнику в безготівковій формі на банківську картку, вказану позичальником власноручно при укладенні договорів. При зверненні в суд із цим позовом, позивачем було надано усі наявні у нього документи на підтвердження розміру стягнення, які не були спростовані відповідачем.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в межах вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 10.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №5194547 про надання споживчого кредиту, шляхом підписання електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону, який зазначений в реквізитах сторін.

Укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства (п.1.1. договору).

На умовах, встановлених договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п.1.2. договору); сума кредиту 15 000,00 грн. (п.1.3. договору); строк кредиту - 30 днів (п.1.4. договору); тип процентної ставки - фіксована ставка; стандартна процентна ставка - 1,90% в день; знижена процентна ставка - 0,95% в день (п.1.5. договору); кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту (п.2.1. договору).

Згідно із п.4.3.1. договору сторони домовилися, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп.4.2.2.-4.2.4. договору. Тобто, в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту./а.с.7-11/

Додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту №5194547 від 10.12.2021 є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, передувало укладенню якого підписання позичальником паспорту споживчого кредиту./а.с.12, 13-16/

03.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №02424-02/2022, за умов якого Товариство надає Клієнту фінансовий кредит у розмірі 5 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (п.1.1. договору).

Тип кредиту - кредит; мета отримання - на власні потреби Клієнта; кредит надається строком на 30 днів, тобто до 04.03.2022; строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.1.2. договору); за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% на добу (п.1.3. договору); кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом (п.1.7. договору).

У разі, якщо Клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п.1.2. цього договору та/або в Додатку(ах) до цього договору, проценти передбачені в п.2.4. цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов цього договору (п.4.3. договору)./а.с.27-28/

Додатком №1 до Договору про надання фінансового кредиту №02424-02/2022 від 03.02.2022 є графік платежів за договором, передувало укладенню якого підписання позичальником паспорту споживчого кредиту./а.с.29, 30/

08.12.2022 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «Інвеструм», а 19.06.2023 із ТОВ «Авентус Україна» укладено договори факторингу №08122022 та №19062023, за умов яких позивач прийняв належні кредиторам права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників./а.с.16-18, 31-33/

Відповідно до витягу з реєстрів боржників до договорів факторингу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 43 785,00 грн. та 15 270,00 грн./а.с.20, 35/

Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором №5194547 від 10.12.2021 за період із 19.06.2023 по 31.10.2023 складає 43 785,00 грн., із яких: 15 000,00 грн. - основна сума боргу; 28 785,00 грн. - заборгованість за відсотками; а за договором №02424-02/2022 від 03.02.2022 за період з 08.12.2022 по 31.10.2023 складає 15 270,00 грн., із яких: 5 000,00 грн. - основна сума боргу; 10 270,00 грн. - заборгованість за відсотками./а.с.21, 36/

ТОВ «Універсальні платіжні рішення» листами від 04.07.2023 вих. №2275 та від 05.01.2024 вих. №2919 підтверджено, що товариство надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене у державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія НОМЕР_2 від 02.10.2012) та отримало ліцензію НБУ №3 від 11.11.2013. Додатками до листів є інформація про успішний переказ./а.с.80-101/

АТ «Перший український міжнародний банк» за результатами розгляду ухвали Лубенського міськрайонного суду Полтавської області у справі №539/5749/23 від 23.01.2024, щодо ОСОБА_1 станом на початок операційного дня 10.12.2021 повідомляє наступне. В банку на ім`я ОСОБА_1 була випущена БПК №467291. В результаті аналізу операцій, здійснених по такій картці за період із 10.12.2021 по 13.12.2021 - була виявлена операція по надходженню грошових коштів у сумі 15 000,00 грн. та 5 000,00 грн. через сервіс іншого банку 10.12.2021 та 03.02.2022./а.с.134-135/

Задовольняючи позовні вимоги, міськрайонний суд виходив із того, що позивачем доведено належними доказами, не спростованими відповідачем, факт укладення договорів та виникнення заборгованості по них. Заперечення відповідача проти позовних вимог суд розцінив, як намагання уникнути виконання взятих на себе зобов`язань; підстав для звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язань, що відповідає положенням ст.617 ЦК України, судом не встановлено.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може з таких підстав.

Стосовно укладеності договорів, колегія суддів враховує наступне.

Частинами першою, третьою статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з умовами договорів ОСОБА_1 зобов`язувався вчасно повернути кредити, сплатити відсотки за користування ними в порядку, визначеному цими договорами.

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справах №524/5556/19 від 12.01.2021, №234/7159/20 від 10.06.2021.

У цій справі матеріалами справи підтверджено підписання позичальником договорів електронним підписом, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону, який зазначений в реквізитах сторін. При цьому, позичальник надав кредиторам вичерпну інформацію відносно себе: РНОКПП, зареєстроване місце проживання, номера мобільних телефонів, email та реквізити банківської картки, вказавши, що його попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст.182 КК України.

Доказів, що указані в договорах одноразові ідентифікатори та персональні дані належить третім особам, а не позичальником, останнім не надано, тоді як наведений позивачем алгоритм укладення договорів виключає підстави вважати, що без їх погодження позичальник міг отримати кредитні кошти.

Факт отримання позичальником грошових коштів підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, інформаційними довідками про успішні проведені транзакції коштів на картку відповідача, яку останній вказував при заповненні реквізитів договорів; а також інформацією АТ «ПУМБ» про випуск банком на ім`я ОСОБА_1 БПК № НОМЕР_3 та операції по надходженню коштів у сумі 15 000,00 грн. та 5 000,00 грн. через сервіс іншого банку 10.12.2021 та 03.02.2022.

Відтак, в цій частині доводи апеляційної скарги відповідача, який наполягав на неукладеності таких договорів не знайшли свого підтвердження. При цьому саме поведінка відповідача не відповідає вимогам п.6 ст.3 ЦК України, оскільки з моменту укладення договорів до звернення позивача в суд із цим позовом, він активно користувався кредитними коштами та не вчинив жодного платежу за ними. Із вимогами про недійсність/нікчемність таких договорів відповідач до суду також не звертався та не спростував належними доказами заборгованість за тілом кредиту та відсотками, заявленими позивачем до стягнення у цій справі.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності оригіналів договорів, та його сумніви у належності, як доказів, наявних у справі їх копій, колегія суддів відхиляє, оскільки як сторона зобов`язання, у будь-який час він мав можливість звернутися до первинних кредиторів для їх отримання, проте таке право не реалізував, а наявних у справі доказів, які є належними та допустимими, достатньо для постановлення рішення по суті спору.

Стосовно погодження умов кредитування та обґрунтованості розміру стягнення, колегія суддів приймає до уваги наступне.

Відповідно до статей 3, 627 ЦК України позичальник добровільно погодився на умови кредитування, зокрема, щодо розміру базової відсоткової ставки, та взяв на себе відповідні зобов`язання, звільнення від виконання яких не може бути виправданим помилковою оцінкою ним певних обставин чи норм права, за відсутності належного правового підґрунтя.

Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, крім того статтею 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Зважаючи на невиконання відповідачем умов кредитних договорів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо існування заборгованості, яка підлягає стягненню з позичальника на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», взявши до уваги надані товариством докази.

Доводи апеляційної скарги, що розмір заборгованості повинен бути підтверджений випискою по рахунку, а не самим лише розрахунком, колегія суддів відхиляє, оскільки факт здійснення господарської операції може підтверджуватися не лише первинними документами, а й іншими доказами у їх сукупності, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини надання послуг. Наведене відповідає позиції Верховного Суду у справі 22.08.2023 № 910/14570/21.

Підстав вважати несправедливими умови зобов`язання в частині визначення базової відсоткової ставки, колегія суддів не вбачає. Оскільки за умови виконання позичальником умов зобов`язання в межах строку договорів (30 днів) розмір нарахованих процентів не перевищував би розмір тіла кредиту; відтак, проявивши принаймні розумні обачність позичальник мав розуміти настання несприятливих для нього несприятливих наслідків у вигляді нарахування таких процентів не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов цього договору.

При цьому, розмір базової відсоткової ставки, як істотна умова зобов`язання, визначається його сторонами, кредитором в односторонньому порядку не змінювалася, зо виключає підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» та зменшення розміру заборгованості за процентами до розміру боргу за тілом кредиту.

Разом із цим, перевіряючи правильність здійсненого позивачем розрахунку, апеляційний суд приймає до уваги умови кредитування.

Зокрема, за договором №5194547 від 10.12.2021, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , сторонами погоджено: сума кредиту складає 15 000,00 грн., строком дії: 30 днів, процентна ставка: фіксована, 1,90% в день; у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль.

Натомість, за договором №02424-02/2022 від 03.02.2022, укладеного між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 , сторонами погоджено: розмір фінансового кредиту 5 000,00 грн.; строк кредитування - 30 днів, тобто до 04.03.2022; процентна ставка: фіксована, 2,50% в день; у разі, якщо Клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п.1.2. цього договору та/або в Додатку(ах) до цього договору, проценти передбачені в п.2.4. цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов цього договору.

Із огляду на викладене, апеляційний суд, з урахуванням конкретних обставин справи, дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості по відсоткам за договором №5194547 від 10.12.2021 суперечить умовам кредитування та має обраховуватися наступним чином: 15 000,00 грн. х 1,90% х 90 днів = 25 650,00 грн.; а тому постановлений до стягнення розмір заборгованості слід зменшити із 28 785,00 грн. до 25 650,00 грн.

Суд першої інстанції викладене помилково залишив поза увагою. Тоді як за відсутності доказів подальшої пролонгації такого договору, первинний кредитор не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом після визначеного в договорі строку його закінчення.

Сума нарахувань за відсотками за договором №02424-02/2022 від 03.02.2022 обраховується наступним чином: 5 000,00 грн. х 2,50%х 90 днів = 11 250,00 грн., із яких позивачем, який диспозитивно розпорядився належними йому процесуальними правами, заявлено до стягнення 10 270,00 грн.; такий розмір стягнення позивачем не збільшувався, а тому у суду апеляційної інстанції відсутніми є підстави для зміни його розміру.

Інші доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів нарахованої заборгованості не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За вказаних обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, із постановленням нового про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості: за кредитним договором №5194547 у розмірі 40 650,00 грн., із яких: 15 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25 650,00 грн.- сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором №02424-02/2022 у розмірі 15 270,00 грн., із яких: 5 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 270,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; а всього заборгованості за договорами у загальному розмірі 55 920,00 грн.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам позову (95%), шляхом взаємозаліку, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 348,50 грн. (2 549,80 грн. (судовий збір за подачу позову) - 201,30 грн. (судовий збір за подачу апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376,381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 лютого 2024 року- скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість: за кредитним договором №5194547 у розмірі 40 650,00 грн., із яких: 15 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25 650,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором №02424-02/2022 у розмірі 15 270,00 грн., із яких: 5 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 270,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; а всього заборгованості за договорами у загальному розмірі 55 920 (п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот двадцять),00 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 2 348,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 01.08.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак