СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-о/759/743/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Єросова І.Ю., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації (03148, м.Київ, вул.Гната Юри, 9, кім.422) про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

09.07.2024 р. адвокат Лозицька В.В., яка представляє інтереси позивача, звернулась до суду із заявою у якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 неповнолітного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суддя, ознайомившись із матеріалами справи дійшла наступного висновку.

Стаття 315 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до вимог ст. 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка (відомості) про неможливість відновлення втрачених документів.

Тобто, до заяви про встановлення факту, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися такі документи та докази: 1) докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту; 2) довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану.

Орім цього, факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

У даному випадку позивач не зазначає мету встановлення факту, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

Відсутність вказаних відомостей є перешкодою для розгляду поданої заяви, оскільки пункт частини 2 статті 318 ЦПК України передбачає, що до заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 та ч.2 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно закону вони породжують юридичні наслідки.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України за № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

В обґрунтування заяви про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини заявник вказує, що встановлення факту впливає на можливість самостійного здійснення батьком покладених на нього СК України батьківських обов`язків, на зміну та припинення особистих немайнових прав щодо дитини, самостійного вирішення питань щодо навчання сина, медичного обслуговування, зміни місця реєстрації.

Однак наведене не свідчить про те, що встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини породить для заявника саме юридичні наслідки, тобто таких, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

У заяві не вказано, яке юридичне значення має даний факт для заявника чи для дитини, законним представником якої він є, та які конкретні юридичні наслідки він для нього чи дитини породжує, якими соціальними гарантіями заявник не може скористатися внаслідок не визначення такого факту.

У постанові від 22 вересня 2022 року у справі N 462/5368/16-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог. Тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу.

Суд зауважує, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 638/2304/17.

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати факт відсутності участі одного з батьків у вихованні дитини наявністю рішення суду про встановлення факту, про який просить заявник.

Крім цього, суд зазначає, що норми чинного законодавства України не передбачають право суду перебирати на себе повноваження інших державних органів. У разі відмови заявнику в прийнятті певних документів, якими він підтверджує наявність відповідних обставин чи в прийнятті певного рішення, заявник має право оскаржити такі дії чи рішення до суду. А суд може за наявності достатніх правових підстав визнати неправомірними дії компетентних державних органів щодо розгляду спірного питання. Тобто, вказані факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ про оскарження дій чи рішень щодо відмови компетентних органів у наданні соціальної пільги або незабезпечення соціальними гарантіями тощо, а не в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 3ст. 42 ЦПК Україниу справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Поняття заінтересованих осіб в окремому провадженні обмежене за змістом. Заінтересованими будуть лише ті особи, взаємовідносини яких із заявником залежать від обставин, що підлягають встановленню і можуть вплинути на їх права та обов`язки.

Органи військового управління - Міністерство оборони України, інші центральні органи виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, Генеральний штаб Збройних Сил України, інші штаби, командування, управління, постійні чи тимчасово утворені органи у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, призначені для виконання функцій з управління, в межах їх компетенції, військами (силами), з`єднаннями, військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями, які належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади, а також територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації (стаття 1 Закону України "Про оборону України").

Виходячи з віку заявника, правовідносини у цій справі можуть бути пов`язаними з доведенням наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Разом з тим, заявником не зазначено особу, яка може бути заінтересованою, як-то Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки як заінтересовану особу, при цьому, взаємовідносини заявника з таким органом залежать від обставин, що підлягають встановленню, та можуть вплинути на його права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст.185 ЦПК України суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки дану заяву подано з вищезазначеними недоліками, вважаю за необхідне залишити її без руху, визначивши спосіб їх усунення та надавши строк.

Керуючись ст.ст. 76-79, 83, 95, 185, 175, 177, 185 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації (03148, м.Київ, вул.Гната Юри, 9, кім.422) про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, залишити без руху.

Встановити спосіб усунення недоліків позову у спосіб, шляхом усунення недоліків, визначених у мотивувальній частині ухвали.

Надати заявнику строк на усунення недоліків заяви 7 днів з дня отримання копії ухвали.

Повідомити заявника, що в разі неусунення недоліків у зазначений строк, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.Ю. Єросова