Справа № 199/1955/24
(2/199/1613/24)
РІШЕННЯ

Іменем України

25.07.2024

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Жукова К.Д.,

за участі позивача ОСОБА_1 та представника позивача адвоката Скочко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що ОСОБА_2 , перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , та у 1964 р. подружжя народилася донька ОСОБА_5 . Згідно з ордером №3985 (серія А) від 13 серпня 1984 р. ОСОБА_4 на родину з чотирьох осіб (позивач ОСОБА_2 , її чоловік та діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ) була надана квартира АДРЕСА_1 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась позивач ОСОБА_1 , де матір?ю вказана ОСОБА_5 .

Чоловік позивача ОСОБА_2 помер у 1990 р.

17 жовтня 1992 р. ОСОБА_5 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_3 , та змінила прізвище на ОСОБА_8 , та згодом в 1996 році відповідач був зареєстрований в квартирі, в якій мешкали ОСОБА_2 , її син ОСОБА_7 , донька ОСОБА_6 зі своєю донькою Лідією (позивачем) та чоловіком (відповідачем) ОСОБА_9 ).

В 2005 р. ОСОБА_10 та відповідач фактично припинили спільне проживання та розійшлись, і відповідач, зібравши власні речі, виїхав.

В 2020 р. помер ОСОБА_11 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_10 .

Втім, відповідач ОСОБА_3 вже довгий період не з`являється в квартирі та надалі не збирається проживати з відповідачами, його у квартирі не має, він не бере участь в утриманні житла, щодо його місця проживання позивачі не обізнані.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 адвокат Скочко О.В. вимоги позову підтримали повністю.

В силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, встановлено, що позивачі є родичами (онука та баба), та є користувачами квартири АДРЕСА_1 .

Вселення ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_12 у квартиру, зазначену вище, мало місце на підставі ордеру, який був виданій ОСОБА_4 від 13.08.1984 р. (а.с. 13).

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , подружжя, мали двох дітей.

Відповідач доводиться чоловіком ОСОБА_5 з 17.10.1992 р. (а.с. 12), матері ОСОБА_1 (позивач- 2 (а.с. 11)).

Місце проживання відповідача зареєстровано за адресою АДРЕСА_2 , з 15.03.1996 р.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 16).

ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 17).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 18).

На підставі довідки ОСББ «Крушельницької, 7» судом встановлена відсутність заборгованості зі сплати внесків на утримання будинком за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 14).

Суду надані у копіях квитанції про сплату позивачем ОСОБА_2 комунальних послуг (а.с. 19 25).

На підставі акту від 09.02.2024 р., який підписаний свідками, судом встановлено, що ОСОБА_3 з червня 2005 року не мешкає у квартирі АДРЕСА_1 , його речей в квартирі немає.

Допитані свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 дали майже аналогічні показання, відповідно до яких вони є сусідами позивачів, знайомі з ними з часу заселення у квартиру.

Відповідно до показань свідків, ОСОБА_3 , колишній чоловік ОСОБА_5 , тривалий час (близько 10 років) не мешкає у квартирі. До смерті ОСОБА_5 він виїхав з житла, його речей у квартирі не має.

Процесуальні дії у справі:

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2024 р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі;

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2024 р. задоволено клопотання позивача про допит свідків;

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2024 р. закрито підготовче провадження у цивільній справі.

Даний спір виник між наймачами квартири та колишнім зятем, тобто колишнім членом сім`ї одного з наймачів цієї квартири з приводу користування вказаним житлом.

Правовідносини між учасниками справи виникли з припинення права користування жилим приміщенням в будинках державного чи громадського житлового фонду та регулюються ст. 47 Конституції України, ст. 7, ч. 1 ст. 61, ч. 1 ст. 71, ст. 72 ЖК УРСР.

Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначені у Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні».

За ст. 1 вказаного закону представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЖК Української РСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих рад (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У статті 7 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер (ч. 2 ст. 61 ЖК УРСР).

При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців (ч. 1 ст. 71 ЖК України).

Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

При розгляді справи по суті необхідно звернути увагу на баланс інтересів сторін спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту позовної заяви та наданих доказів встановлено, що відповідач з червня 2005 року добровільно не проживає у квартирі та будь-якого інтересу до житла не проявляє.

Факт непроживання відповідача у квартирі підтверджується актом від 09.02.2024 р. та показаннями свідків.

Обставини, які б свідчили про створення позивачами будь-яких перешкод відповідачу у користуванні квартирою під час судового розгляду не встановлені.

Матеріали справи не містять доказів щодо створення позивачами буд-яких перешкод відповідачу у користуванні квартирою, таким чином, відповідач з неповажних причин відсутній у вказаному вище житлі. Відповідач втратив право користування житловим приміщенням, оскільки більше шести місяців не проживає у спірній квартирі, виселившись з неї добровільно.

Суд, врахував вимоги позивачів про визнання припиненим права користування спірною квартирою на предмет пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції, вважає, що припинення права користування відповідача квартирою відповідає такій пропорційності з огляду на те, що позивачі у зв`язку із збереженням за відповідачем права користування квартирою та реєстрацією місця проживання відповідача в ній, вимушено несуть додаткові витрати за оплату комунальних платежів, які нараховуються в залежності від кількості осіб, місце проживання яких зареєстровано в квартирі.

Таким чином, у справі, що розглядається, інтереси позивачів, як користувачів цим житлом, перевищують інтереси відповідача, у якого припинилися правові підстави користування майном.

За таких обставин суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, то судовий збір, сплачений позивачами при зверненні до суду у сумі 1211,20 грн. (а.с. 28) підлягає стягненню з відповідача на користь кожного з позивачів окремо.

Керуючись ст. 13, ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 19, ст. ст. 23, 89, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 1, ч. 6, ч. 8 ст. 259, ст.ст. 263, 264, 265, 268, ч. 2 ст. 272, ст. 273, п. 1 ч. 1 ст. 274, ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 50 коп. на користь кожного з позивачів окремо.

Дата складення повного судового рішення 30 липня 2024 р.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї