КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/7446/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 6 грудня 2023 року та додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 грудня 2023 року (суддя Пінкевич Н.С.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

встановив:

у вересні 2023 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з лютого 2021 року по серпень 2023 року у розмірі 73 711,80грн, а також витрати на професійну правничу допомогу.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що з 7 вересня 2002 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого в них народилось троє дітей, у тому числі і син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 вересня 2021 року шлюб між ними розірвано, з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3000грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 8 лютого 2021 року. 20 жовтня 2021 року Києво-Святошинським районним судом Київської області був виданий виконавчий лист, на підставі якого постановою старшого державного виконавця Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маринченко М.П. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

Позивачка посилалась на те, що відповідач рішення суду не виконує, у зв`язку із чим з лютого 2021 року по серпень 2023 року утворилась заборгованість в розмірі 73 711,80грн, що підтверджується відповідною довідкою.

Позивачка стверджувала, що у відповідача є об`єктивна можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки він є особою працездатного віку, володіє на праві власності земельною ділянкою та транспортним засобом, однак навмисно цього не робить, тому наявні підстави для стягнення пені.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 6 грудня 2023 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за порушення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 40 000грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 26 грудня 2023 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто витрати на правничу допомогу у розмірі 5 426грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість.

Відповідач вважає, що його вина у виникненні заборгованості зі сплати аліментів відсутня, так як зазначена заборгованість виникла через те, що аліменти присуджено з 8 лютого 2021 року, а виконавче провадження відкрито 3 листопада 2021 року, тому на момент відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 в нього вже виникла значна заборгованість.

Також відповідач посилається на те, що 22 лютого 2022 року він припинив свою підприємницьку діяльність, іншої роботи не знайшов, 22 листопада 2022 року йому встановлено інвалідність ІІІ групи, розмір пенсії по інвалідності складає 2 520грн, а наявність у власності земельної ділянки та автомобіля не може свідчити про можливість сплачувати аліменти в присудженому розмірі.

Також ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на додаткове рішення суду, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у стягненні з нього на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу відмовити, посилаючись на те, що позивачка та її представник у договорі про надання правової дороги та у додатковій угоді № 1 до договору не визначили розмір витрат на правничу допомогу, порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), тому сторони не погодили ціну договору, що є його істотною умовою, а тому договір вважається неукладеним і не несе жодних правових наслідків.

Також відповідач зазначає, що представником позивачки не було подано доказів понесення витрат на правову допомогу до закінчення судових дебатів та не обґрунтовано неможливість подання таких доказів до судових дебатів, що є порушенням норм процесуального права.

Крім цього відповідач посилається на неспівмірність заявлених стороною позивачки судових витрат до складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг.

У відзиві на апеляційні скарги представник ОСОБА_2 - адвокат Головатенко О.С. просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник позивачки вважає, що заборгованість зі сплати аліментів виникла саме у зв`язку з небажанням відповідача приймати участь в утриманні дитини. При цьому посилання відповідача на наявність у нього інвалідності є необґрунтованим, оскільки ІІІ групу інвалідності по зору йому було встановлено у листопаді 2022 року, тоді як позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів ще в лютому 2021 року. Більше того, суд першої інстанції врахував зазначені відповідачем обставини та зменшив пеню до 40 000грн. Також і сама позивачка має значні проблеми зі здоров`ям, а враховуючи триваючу війну на території України, вона не може самостійно здійснювати утримання дитини.

Крім того, представник позивачки зазначає, що у договорі про надання правової допомоги, вони узгодили з позивачкою всі істотні умови цього договору, орієнтований розрахунок витрат був наданий разом з позовною заявою, а остаточний розмір витрат на правничу допомогу був узгоджений у грудні 2023 року та детально обґрунтований у відповідному акті наданих послуг.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги розглядаються без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву на них, вважає, що апеляційна скарга на рішення суду задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга на додаткове рішення підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 7 вересня 2002 року, який розірвано рішенням Києво-

Святошинського районного суду Київської області від 7 вересня 2021 року.

Сторони є батьками трьох дітей, зокрема, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (с.с.18).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 вересня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 8 лютого 2021 року (с.с.19-22). Цим же рішенням з ОСОБА_1 стягнуті аліменти на інших двох дітей у розмірі по 3 000грн на кожного.

Постановою старшого державного виконавця Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маринченка М.П. від 3 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 369/1714/21 від 20 жовтня 2021 року, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на ОСОБА_3 (с.с.23-24).

Згідно довідки-розрахунку, складеної заступником начальника відділу Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зеленевич О.В., заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів за період з 8 лютого 2021 року по 1 вересня 2023 року становить 73 711,80грн (с.с.26).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача у виникненні заборгованості до 7 вересня 2021 року відсутня, так як до прийняття судом рішення він не був обізнаний про необхідність сплати аліментів та їх розмір, тому правильним періодом нарахування пені слід вважати з 7 вересня 2021 року по 31 серпня 2023 року, а розмір пені становить 87 192грн.

Рішення суду в цій частині не оскаржується і відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Зменшуючи розмір пені, суд першої інстанції врахував, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на двох дітей у визначеному судом розмірі, що пеня не може становити надмірний тягар для боржника та ставити його у вкрай невигідне становище.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Аліменти повинні сплачуватися платником кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 1 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 липня

2020 року у цивільній справі № 362/4462/16-ц.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 14 грудня 2020 року у цивільній справі № 661/905/19.

Доводи апеляційної скарги, що заборгованість з аліментів виникла у зв`язку із тим, що виконавче провадження було відкрито 3 листопада 2021 року, а аліменти стягнені судом з 8 лютого 2021 року, а 22 лютого 2022 року відповідач припинив свою підприємницьку діяльність, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з довідки-розрахунку вбачається, що у період з листопада 2021 року по лютий 2022 року відповідачем було сплачено тільки 1 431грн аліментів 9 грудня 2021 року, тобто відповідач не сплачував навіть щомісячних платежів ще до припинення своєї підприємницької діяльності.

Крім того, необхідно враховувати, що обов`язок утримувати дитину встановлений для батьків незалежно від наявності рішення суду про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Відповідачем суду не було надано доказів сплати ним аліментів на дітей після припинення шлюбних стосунків з позивачкою або після звернення позивачки до суду з позовом про стягнення аліментів, отже, саме відповідач винен у виникненні заборгованості зі сплати аліментів станом на час відкриття виконавчого провадження.

Посилання позивача на те, що з 22 листопада 2022 року він став інвалідом 3 групи і розмір його пенсії не дозволяє йому сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, колегія суддів вважає необґрунтованими, так як з довідки розрахунку вбачається, що до 22 листопада 2022 року відповідачем аліменти також не сплачувалися у визначеному судом розмірі.

Крім того, встановлення відповідачу 3 групи інвалідності не позбавляє його можливості працевлаштуватися та виконувати свій обов`язок батька утримувати своїх

дітей.

Суд першої інстанції, врахувавши, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на двох дітей, доводи відповідача, а також, що розмір пені не повинен бути надмірним тягарем для нього, зменшив розмір пені, що є правомірним і апеляційний суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від сплати пені за несплату аліментів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення суду, колегія суддів зазначає про наступне.

У позовній заяві представник позивачки зазначила орієнтовний розмір витрат на професійну правову допомогу 20 000грн та вказала, що докази будуть надані у встановлені строки. До позовної заяви був наданий ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_2 адвокатом Головатенко О.С. на підставі договору про надання правової допомоги № 1/08/2023 від 1 серпня 2023 року, виданий адвокатським об`єднанням «Джі енд ді».

У судовому засіданні 9 листопада 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Головатенко О.С. заявила, що докази понесення позивачкою витрат на професійну правову допомогу, будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення про справі, в порядку частини 8 статті 141 ЦПК України.

11 грудня 2023 року представник позивачки - адвокат Головатенко О.С. подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000грн.

На підтвердження розміру понесених позивачкою витрат на правову допомогу адвокатом Головатенко О.С. суду першої інстанції було надано:

- копію договору № 1/08/2023, укладеного 1 серпня 2023 року між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням «Джі енд Ді», про надання правничої (правової) допомоги, згідно умов якого АО «Джі енд Ді» (виконавець) зобов`язалось власними силами або шляхом залучення третіх осіб надавати правничу (правову) допомогу ОСОБА_2 (замовнику), що полягає в захисті її прав та інтересів у цивільній справі за її позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (с.с.81-83); пунктом 1.3. договору сторони визначили, що для надання правничої допомоги замовнику за даним договором виконавець уповноважує адвокатів об`єднання Деледивку С.Г. та Головатенко О.С.; пунктом 5.1. договору передбачено, що розмір витрат на професійну правничу (правову) допомогу, що надається за цим договором, в тому числі гонорару адвоката за представництво інтересів замовника в судах першої та апеляційної інстанції та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів та інші дії, що визначені п. 1.2 та 2.1. цього договору, визначається додатковою угодою, що є невід`ємною частиною цього договору;

- копію додаткової угоди № 1 від 30 листопада 2023 року до договору № 1/08/2023 від 1 серпня 2023 року про надання правничої (правової) допомоги, відповідно до якої зазначений договір доповнено пунктом 5.2, згідно якого сума витрат на професійну правничу (правову) допомогу оплачується замовником на рахунок виконавця протягом трьох місяців з дати підписання сторонами акту наданих послуг до цього договору (с.с.84);

- копію акту наданих послуг від 6 грудня 2023 року до договору № 1/08/2023 від 1 серпня 2023 року про надання правничої (правової) допомоги, згідно якого виконавцем

було надано замовнику наступні послуги: формування правової позиції по справі № 369/15020/23 (вартість 1000грн); складання заяв по суті справи (позовної заяви про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, що подана до суду 20 вересня 2023 року та відповіді на відзив на позовну заяву, що подана до суду 7 листопада 2023 року) (вартість 6000грн (3000грн за кожну з заяв); участь у судових засіданнях (представництво та захист інтересів замовника в Києво-Святошинському районному суді Київської області 9 листопада 2023 року та 6 грудня 2023 року) (вартість 3000грн) (с.с.85-86).

Частково задовольняючи вимоги про відшкодування судових витрат, суд першої інстанції врахував складність даної справи, витрачений адвокатом час, а також на те, що позовні вимоги задоволено частково.

Додаткове рішення ухвалено у відсутність учасників справи, виклик яких суд визнав за недоцільним.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частинами третьою та четвертою статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Тлумачення положень статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги.

Також додаткове судове рішення може бути процесуальним засобом реалізації прав учасника справи, якщо воно ухвалюється за заявою такого учасника, поданою з дотриманням відповідної процедури. Так, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

Положення ЦПК України визначають обов`язок суду для вирішення питання про судові витрати призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше 20 днів, якщо справа не слухається в письмовому провадженні (частини друга, третя статті 246 ЦПК України). Отже, законодавець визначив обов`язок суду призначити заяву сторони про розподіл судових витрат в судове засідання, якщо справа розглядалася з призначенням її до розгляду по суті в судових засіданнях (не в письмовому провадженні), за наслідком проведення якого має бути прийнято відповідне процесуальне рішення (додаткова постанова, додаткова ухвала).

Однак, у випадку задоволення заяви сторони про розподіл судових витрат, щодо яких сторона доказів не надала, поданої на підставі статті 246 ЦПК України, слід взяти до уваги, що судом під час розгляду справи по суті питання про розподіл судових витрат не розглядалося на засадах змагальності та рівності, оскільки докази на підтвердження розміру судових витрат сторонами не були подані до закінчення судових дебатів чи внаслідок залишення позову без розгляду в підготовчому судовому засіданні.

У процедурі розгляду такої заяви суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної

сторони. Ключовими в цьому аспекті є приписи частини другої статті 246 ЦПК України, які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.

Отже, положення частини четвертої статті 270 ЦПК України про те, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, не виключають обов`язку суду повідомити сторони про призначення судового засідання з розгляду заяви про розподіл судових витрат відповідно до частини другої статті 246 ЦПК України чи повідомити їх про прийняття заяви до розгляду (якщо провадження у справі є письмовим).

Подібний правовий висновок сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21, та у постанові Верховного Суду від 1 листопада 2023 року у справі № 202/3681/16.

З матеріалів справи та змісту додаткового рішення вбачається, що суд не призначав судового зсідання по розгляду заяви адвоката Головатенко О.С. про ухвалення додаткового рішення, не повідомляв відповідача про прийняття такої заяви до розгляду та не врахував його заперечення подані на заяву про ухвалення додаткового рішення, хоча розгляд позовної заяви відбувався у судовому засіданні з викликом сторін, чим порушив норми процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Виходячи з вищевикладеного, додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 грудня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК).

Частинами першою, другою статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У позовній заяві представник позивачки зазначила орієнтовний розмір витрат на професійну правову допомогу - 20 000грн, при цьому, орієнтовного розрахунку судових витрат наведено не було.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина

перша статті 246 ЦПК України).

Аналіз вказаних норм свідчить, що у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі.

У разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

Подібна позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15.

Заява адвоката Головатенко О.С. про ухвалення додаткового рішення не містить буд-якого обґрунтування поважності не подання доказів у підтвердження витрат позивачки на правову допомогу до судових дебатів.

Також представником позивачки не було надано орієнтовного розрахунку судових витрат при зверненні до суду з позовом.

Крім того, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що ні укладений між позивачкою та адвокатським об`єднанням договір від 1 серпня 2023 року, ні додаткова угода № 1 до договору від 30 листопада 2023 року не містять погодженого сторонами розміру витрат на професійну правничу допомогу, що надається адвокатом за цим договором.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що заява представника позивачки - адвоката Головатенко О.С. про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні додаткового рішення були допущенні порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому додаткове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви адвоката Головатенко О.С. про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 6 грудня 2023 року залишити без задоволення, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 6 грудня 2023 року - без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 грудня 2023 року задовольнити.

Додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 грудня 2023 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Головатенко Ольги Сергіївни про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук