ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року

м. Київ

справа № 185/9673/21

провадження № 61-17708св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Ситнік О. М.

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Олійник А. С., Петрова Є. В.

розглянув у порядку письмового позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2022 року у складі судді Бондаренко В. М. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Никифоряка Л. П., Гапонова А. В., Новікової Г. В.

у справі за позовом Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Сегеста», ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування наказу, визнання договору недійсним, витребування земельної ділянки та

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року заступник прокурора Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області (далі - Вербківська сільська рада) звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що наказом від 25 лютого 2020 року № 4-2562/15-20-СГ Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (далі - ГУ Держгеокадастру) без належних повноважень розпорядилося, затвердило документацію із землеустрою та передало у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га, що знаходилась в комунальній власності Вербківської сільської ради, перебувала в постійному користуванні іншого товариства і не була вилучена цим наказом, чим порушено вимоги статей 12, 116, 118, 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). За фактом зловживання службовим становищем з боку посадових осіб ГУ Держгеокадастру здійснюється досудове розслідування.Крім того, в затвердженій документації із землеустрою не було визначено меж та місця розташування земельної ділянки.

Земля виділялась для ведення особистого селянського господарства, однак ОСОБА_1 після отримання такої землі відразу її відчужила Товариству з обмеженою відповідальністю «Сегеста» (далі - ТОВ «Сегеста») без фактичного наміру використовувати землю за цільовим призначенням.

Прокурор вважав, що укладення такого правочину порушує публічний порядок, оскільки він спрямований на порушення конституційних прав територіальної громади.

Просив визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру від 25 лютого 2020 року № 4-2562/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання ОСОБА_1 земельної ділянки у власність»; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 19 березня 2020 року земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:003:0801 площею 2 га, що розташована на території Вербківської сільської ради; витребувати у ТОВ «Сегеста» спірну земельну ділянку.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

28 листопада 2022 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області в задоволенні позову відмовлено.

21 листопада 2023 року постановою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури залишено без задоволення. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2022 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що затвердження проєкту землеустрою щодо виділення спірної земельної ділянки ОСОБА_1 здійснювалося ГУ Держгеокадастру на виконання рішення суду, яке набрало законної сили. ОСОБА_1 розпорядилася належною земельною ділянкою на власний розсуд, відчуживши її ТОВ «Сегеста» з дотриманням вимог законодавства України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

12 грудня 2023 року заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури через систему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження судових рішень за пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) особа, яка подала касаційну скаргу, послалася на те, що суди попередніх інстанцій не врахували правові висновки, викладені у постановах:

- Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-836цс15, щодо неправомірного отримання земельних ділянок комунальної власності у приватну власність громадян, реалізоване через обмежене коло «довірених» осіб в інтересах одного набувача;

- Великої Палати Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі № 925/929/19, щодо заборони використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення певного виду як землі іншого виду використання (пасовище, рілля тощо).

Обґрунтовуючи наявність підстав касаційного оскарження судових рішень за пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, послалася на відсутність у подібних правовідносинах висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме застосування статті 125 ЗК України та статті 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»:

1) у правовідносинах переходу права власності на земельні ділянки з державної до комунальної власності та навпаки на підставі наказів органів ГУ Держгеокадастру та актів приймання-передачі в період дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 31 січня 2018 року № 60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад» без проведення державної реєстрації;

2) щодо заволодіння юридичною особою земельними ділянками державної чи комунальної власності, використовуючи механізм їх безоплатної приватизації громадянами.

Доводи інших учасників справи

У грудні 2023 року представник ТОВ «Сегеста» - адвокат Шпакова О. С. подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначила, що належних доказів про порушення оскаржуваними рішеннями та договором купівлі-продажу публічного порядку позивачем не надано, прокурором обрано неефективний спосіб захисту, що є підставою для вимови у позові.

У січні 2024 року представник ТОВ «Сегеста» - адвокат Шпакова О. С. подала до Верховного Суду клопотання про закриття касаційного провадження у справі, мотивуючи його відсутністю підстав для перегляду справи в суді касаційної інстанції.

У січні 2024 року представник ТОВ «Сегеста» - адвокат Шпакова О. С. надала додаткові пояснення, у яких вказала, що прокурором не доведено порушення прав Вербківської сільської ради, оскільки розпорядником спірної земельної ділянки було ГУ Держагеодастру.

У травні 2024 року представник ТОВ «Сегеста» - адвокат Шпакова О. С. подала до Верховного Суду додаткові пояснення у справі, проте, враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 41-43 постанови від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц (провадження № 14-184цс20), у пунктах 20-22 постанови від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (провадження № 14-31цс22), колегія суддів залишає без розгляду подані додаткові пояснення у справі, оскільки вони по суті є штучним поданням додаткового відзиву на касаційну скаргу поза межами визначеного процесуального строку.

У травні 2024 року представник ТОВ «Сегеста» - адвокат Шпакова О. С. подала до Верховного Суду повторне клопотання про закриття касаційного провадження у справі, мотивуючи його відсутністю підстав для перегляду справи в суді касаційної інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

22 грудня 2023 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

10 квітня 2024 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

09 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ Держгеокадастру з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства орієнтовною площею 2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, який знаходиться на території Вербківської сільської ради із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації (т. 1, а. с. 36).

26 вересня 2016 року наказом ГУ Держгеокадастру ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами Вербківської сільської ради орієнтовною площею 2 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (т. 1, а. с. 37).

На підставі договору від 06 жовтня 2016 року № 06/10-3 Приватним підприємством «Земельний ресурс» розроблено проєкт землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (т. 1, а. с. 38-49).

16 серпня 2018 року право власності на земельну ділянку площею 85,2359 га з кадастровим номером :01:003:0740, що розташована на території Вербківської сільської ради, зареєстровано за державою в особі ГУ Держгеокадастру, що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно земельна ділянка від 01 лютого 2022 року (т. 2, а. с. 118).

21 грудня 2018 року наказом ГУ Держгеокадастру № 4-5230/15-18-СГ земельну ділянку площею 7805,5902 га передано у комунальну власність Вербківській сільській об`єднаній територіальній громаді (Вербківська сільська рада) Павлоградського району Дніпропетровської області (т. 1, а. с. 31).

21 грудня 2018 року перший заступник начальника ГУ Держгеокадастру та Вербківский сільський голова підписали акт приймання-передачі із державної власності у комунальну власність Вербківської сільської об`єднаної територіальної громади (Вербківська сільська рада) Павлоградського району Дніпропетровської області земельної ділянки площею 7805,5902 га, та додаток до нього (т. 1, а. с. 32-35).

20 серпня 2019 року рішенням Дніпровського окружного адміністративного суду задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 , визнано протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру, яка полягала у невидачі наказів про затвердження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які розташовані на території Вербківської сільської ради та зобов`язано Держгеокадастр видати ОСОБА_1 наказ про затвердження проєкту землеустрою (т. 1, а. с. 51-65).

29 серпня 2019 року рішенням № 590-38/VIIскл. Вербківської сільської ради, враховуючи результати інвентаризації, проведеної міськрайонним управлінням у Павлоградському, Юр`ївському районах та м. Павлограді ГУ Держгеокадастру, у зв`язку з допущенням технічних помилок, доручено голові сільської ради звернутися до ГУ Держгеокадастру з клопотанням про виключення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, розташованих на території Вербківської сільської ради з акта приймання-передачі від 21 грудня 2018 року та додатку до нього загальною площею 196,6377 га (т. 2, а. с. 34).

02 вересня 2019 року голова Вербківської сільської ради звернувся до ГУ Держгеокадастру з клопотанням № 943/1 про виключення з акта приймання-передачі від 21 грудня 2018 року земельних ділянок: :01:003:0616 площею 17,9691 га; :01:003:0641 площею 9,4007 га; :01:003:0740 площею 85,2359 га; :01:001:0943 площею 59,1721 га; :01:001:0945 площею 47,9850 га; :01:001:0946 площею 62,1115 га (т. 2, а. с. 33).

03 жовтня 2019 року наказом ГУ Держгеокадастру внесені зміни до наказу ГУ Держгеокадастру від 21 грудня 2018 року № 4-5230/15-18-СГ та акта приймання-передачі від 21 грудня 2018 року: змінено розмір загальної площу земельних ділянок з 7805,5902 га на 7523,7159 га; виключено з додатка до акта земельні ділянки площею 281,8743 га з кадастровими номерами :01:003:0616, :01:003:0641, :01:003:0740, :01:001:0943, :01:001:0945 та :01:001:0946 (т. 2, а. с. 35).

30 жовтня 2019 року під час розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 актом встановлення меж земельної ділянки визначено розмір та місцезнаходження земельної ділянки, які нанесено на кадастровому плані, та погоджено із суміжними землекористувачами, зокрема Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське товариство із забезпечення інвалідів «Спокій Мадава», яке в нотаріально посвідченій заяві надало згоду на передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки (т. 1, а. с. 80, 93, 94).

26 листопада 2019 року Вербківська сільська рада рішенням № 638-41/VII скл., серед іншого, погодила проєкт землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2 га на території Вербківської сільської ради для ведення особистого селянського господарства (т. 1, а. с. 95-99).

25 лютого 2020 року наказом ГУ Держгеокадастру від №4-2562/15-20-СГ затверджено проєкт землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :01:003:0801 для ведення особистого селянського господарства (т. 1, а. с. 100).

04 березня 2020 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :01:003:0801 (т. 1, а. с. 28, 29).

19 березня 2020 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 відчужила зазначену земельну ділянку ТОВ «Сегеста» (т. 1, а. с. 101-104).

Згідно з витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань по факту зловживань владою з боку посадових осіб ГУ Держгеокадастру та Вербківської сільської ради в період 2019-2020 років і вибуття 42 земельних ділянок загальною площею 84 га на території Павлоградського району, що спричинило тяжкі наслідки інтересам держави здійснюється досудова перевірка (т. 1, а. с. 105).

Позиція Верховного Суду

Касаційне провадження у справі відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги, відзиву та виснував, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Щодо позовних вимог, заявлених до ТОВ «Сегеста»

У статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

До ТОВ «Сегеста» заявлено дві позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 березня 2020 року, за яким ОСОБА_1 продала ТОВ «Сегеста» спірну земельну ділянку, та про витребування цієї земельної ділянки у набувача ТОВ «Сегеста».

Оскільки сторонами договору купівлі-продажу є фізична та юридична особи, то вказаний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Спір у цій справі в частині позовних вимог про припинення речових прав ТОВ «Сегеста» на земельну ділянку та витребування земельної ділянки є спором про порушення цивільного права та законного інтересу позивача як власника землі з боку юридичної особи щодо нерухомого майна.

Отже, з огляду на суб`єктний склад сторін справа в частині наведених вище позовних вимог віднесена до юрисдикції господарських судів, що виключає її розгляд у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги є порушення встановлених правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу.

Отже, судові рішення у зазначеній частині слід скасувати, а провадження у справі в цій частині - закрити.

Щодо позовних вимог про визнання незаконним і скасування наказу та визнання договору недійсним

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19).

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19).

Позовна заява у цій справі подана керівником Павлоградської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради, у зв`язку із незаконним, на його думку, заволодінням земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства фізичною особою - ОСОБА_1 , для подальшої її передачі юридичній особі - ТОВ «Сегеста».

Велика Палата Верховного Суду у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) у постанові від 23 листопада 2021 року вказувала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Таким чином, належним відповідачем за позовом про витребування земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

Отже, вимоги про визнаннянезаконним та скасування наказу органу державної влади, на підставі якого земельна ділянка вибула з власності держави, та визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, стороною якого є фізична особа, самі по собі не відповідають належному способу захисту, а такі обставини повинні встановлюватися у межах справи про витребування такого майна з чужого незаконного володіння.

Так, для витребування нерухомого майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18)). Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19)).

Ураховуючи викладене, заявлені в цій справі прокурором позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу не відповідають належному способу захисту.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

З огляду на мотиви цієї постанови та на її висновки, Верховний Суд не аналізує інших доводів касаційної скарги прокурора.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у справі з подібними правовідносинами № 185/9701/21, провадження № 61-4687св23 (постанова від 03 липня 2024 року).

Згідно із частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки, суди попередніх інстанцій правильно відмовили у задоволенні позову у наведеній частині, але помилилися в мотивах такої відмови, то оскаржувані судові рішення необхідно змінити в зазначеній частині.

Верховний Суд відхиляє клопотання ТОВ «Сегеста» про закриття касаційного провадження у справі, оскільки вважає, що відсутні підстави, передбачені положеннями статті 396 ЦПК України, для його закриття.

Щодо судових витрат

Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Незважаючи на часткове задоволення касаційної скарги прокурора, Верховний Суд не змінює розподілу судових витрат, а також залишає витрати за сплату судового збору за подання касаційної скарги за заявником, оскільки часткове закриття провадження у справи та зміна мотивів відмови у задоволенні частини позовних вимог не змінила пропорційність задоволених позовних вимог у сторону позивача.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 412, 414, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Сегеста» - адвоката Шпакової Ольги Сергіївни про закриття касаційного провадження у справі відмовити.

Додаткові пояснення, подані представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Сегеста» - адвокатом Шпаковою Ольгою Сергіївною у травні 2024 року, залишити без розгляду.

Касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року в частині позовних вимог, пред`явлених до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сегеста», про витребування земельної ділянки скасувати.

Провадження у справі у цій частині закрити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Дерджгеокадастру у Дніпропетровській області, визнання недійсним договору купівлі-продажу змінити, виклавши мотивувальну частину судових рішень у редакції цієї постанови, а у решті в цій частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Ситнік
Судді:А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
А. С. Олійник
Є. В. Петров