Справа № 288/3232/23
Провадження № 4-с/288/4/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року смт. Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Рудника М. І.,

за участю секретаря судових засідань Колодяжної Н.В.,

представника скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника стягувача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня Житомирської області скаргу ОСОБА_1 , державний виконавець: старший державний виконавець Коростишівського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального МУМЮ (м. Київ) Богатиренко Альона Володимирівна, стягувач ОСОБА_5 на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з скаргою на дії державного виконавця Коростишівського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального МУМЮ Богатиренко А.В., вчинені в межах виконавчого провадження №74722480. Дану скаргу мотивувала тим, що 18 липня 2024 року при намірі перетнути кордон України з Польщею, їй було повідомлено, що у неї існують обмеження у праві виїзду за межі України, встановлені державним виконавцем Коростишівського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального МУМУ Богатиренко А.В. в межах виконавчого провадження №74722480, відкритого на підставі судового наказу №288/3232/23, виданого Попільнянським районним судом Житомирської області про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей. Як наслідок, уповноваженою службовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 було прийняте рішення №2050 від 18.07.2024 року про відмову в перетині державного кордону України. Про наявність вказаного виконавчого провадження вона не знала, копії постанови про відкриття виконавчого провадження не отримувала. Крім того, державний виконавець, не перевіривши, чи відомо її про наявність відкритого виконавчого провадження, протиправно почав вчиняти дії, а саме здійснив розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, на підставі якого виніс постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

На підставі викладеного, просить визнати протиправними дії державного виконавця у здійсненні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 24.06.2024 року, яким було встановлено розмір заборгованості по сплаті аліментів станом на 31.05.2024 року в розмірі 27734,91 гривня та у винесенні постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та зобов`язати державного виконавця скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 24.06.2024 року, яким було встановлено розмір заборгованості по сплаті аліментів станом на 31.05.2024 року в розмірі 27734,91 гривня та скасувати постанову про тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України від 24.06.2024 року.

В судовому засіданні представник скаржника вимоги скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник стягувача ОСОБА_3 ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення скарги та просив відмовити у її задоволенні, надавши письмові заперечення на дану скаргу /а.с.93-106/.

Представник Коростишівського ВДВС в судове засідання не з`явився, надав до суду письмові заперечення, просить скаргу розглядати у відсутність представника відділу, в задоволенні скарги відмовити /а.с.110-119/.

Суд, вислухавши представників скаржника та стягувача, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, приходить до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, 04 грудня 2023 року Попільнянським районним судом Житомирської області видано судовий наказ №288/3232/23 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_3 ) на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/3 (однієї третини) частки заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 16 листопада 2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 /а.с.27-29/.

25 грудня 2023 року від ОСОБА_1 надійшла заява про скасування судового наказу /а.с.37-38/.

27 грудня 2023 року ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу повернуто без розгляду /а.с.58-59/.

Відповідно до рішення № 2050 від 18 липня 2024 року, 6 ІНФОРМАЦІЯ_7 відмовлено ОСОБА_1 в перетині державного кордону України /а.с.77/.

Згідно постанови державного виконавця від 24.06.2024 року, встановлено тимчасові обмеження боржнику у праві виїзду за межі України в зв`язку із заборгованістю зі сплатою аліментів в розмірі 27734,91 гривні/а.с. 78/.

Як вбачається з копії конверта, ОСОБА_1 на її адресу реєстрації направлявся рекомендований лист, трекінг відправлення 793 і відповідно до довідки Укрпошти рекомендований лист не вручено та повернуто за закінченням терміну зберігання /а.с.117-119/.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (далі Закон № 1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ, виданий судом виконавчий лист є документом, на підставі якого державна виконавча служба здійснює примусове виконання.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1404-VІІІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом частини першої статті 13 Закону, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

При цьому в частинах першій, другій статті 18 Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст.182 Сімейного Кодексу України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» - визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

В силу ч.1 ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені Законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Частини 5, 8 ст. 441 ЦПК України передбачають, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Тобто, вирішуючи питання про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, суд повинен з`ясувати наявність обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Відповідно до абзацу 3 пункту 6 розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, тимчасові заходи, передбачені п.1-4 частини 9 с.71 Закону України Про виконавче провадження», припиняються у разі погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі на підставі постанов державного виконавця про скасування таких заходів або закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1,2,5,7,9,10,12,14 частини першої статті 39 Закону.

Тобто, обмеження у праві виїзду за межі України боржника припиняються у разі погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі на підставі постанов державного виконавця про скасування таких заходів або закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1,2,5,7,9,10,12,14 частини першої статті 39 Закону.

Відповідно до ч.1 статті 28 Закону «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Представник стягувача також надав копію клопотання від 24.05.2024 року про долучення доказів до матеріалів цивільної справи №288/2924/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Служба в справах дітей Добровеличківської селищної ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про визначення місця проживання дітей /а.с.98-106/, копію даних доказів направлено ОСОБА_1 , де є повідомлення державного виконавця про арешт коштів боржника по виконанню судового наказу № 288/3232/23 про стягнення аліментів, розрахунок заборгованості про сплаті аліментів та постанова про арешт коштів боржника від 17.05.2024 року /а.с.103-106/.

Таким чином, суд, дослідивши матеріали, встановив, що ОСОБА_1 була обізнана раніше до 18.07.2024 року, коли вона мала намір перетнути кордон України, що відносно неї винесено судовий наказ про стягнення аліментів, також їй було відомо, що державним виконавцем накладено арешт на кошти боржника по виконанню судового наказу №288/3232/23 про стягнення аліментів, складено розрахунок заборгованості про сплаті аліментів станом на 17.05.2024 року та винесена постанова про арешт коштів боржника від 17.05.2024 року /а.с.103-106/.

Крім того, суд зазначає, що в запереченні державного виконавця на скаргу зазначено, що станом на 26.07.2024 року аліменти не сплачено та наявна заборгованість у розмірі 36268,73 гривні, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за 9 місяців. Жодних квитанцій про сплату аліментів до відділу не надходило /а.с.114/.

Суд також зауважує, що на час розгляду даної скарги боржник ОСОБА_1 не надала будь-яких доказів щодо погашення заборгованості по сплаті аліментів.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з статтею 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 18 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року встановлено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу.

Частиною третьою статті 451 ЦПК України встановлено, що за результатами скарги суд постановляє ухвалу, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчиненні відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволені скарги.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями статей 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене та діючі положення Закону України «Про виконавче провадження», суд приходить до висновку, що державний виконавець діяв в межах повноважень, наданих йому законом, з метою виконання рішення суду з метою захисту та реалізації прав стягувача.

За наведених обставин, державним виконавцем не було допущено порушень прав, свобод чи законних інтересів боржника при здійсненні дій по виконанню рішення суду, тому дії державного виконавця є законними та обґрунтованими та виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає за необхідне в задоволенні скарги відмовити.

На підставі викладеного та керуючись «Інструкцією з організації примусового виконання рішень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5; Законом України «Про виконавче провадження»; статтями 13, 260, 261, 353, 354, 450, 451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , державний виконавець: старший державний виконавець Коростишівського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального МУМЮ (м. Київ) Богатиренко Альона Володимирівна, стягувач: ОСОБА_3 на дії державного виконавця - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник