КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5249/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Спінова Сергія Анатолійовича на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2022 року (суддя Коренюк А.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про надання юридичних послуг,

встановив:

у грудні 2020 року позивачка звернулась до суду із позовом, і з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_1 15 000грн основного боргу, 153 450грн відсотків за порушення основного зобов`язання; та стягнути солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 500грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що 4 березня 2019 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений договір про надання юридичних послуг, що полягали в оскарженні дій військової частини по зняттю ОСОБА_5 з квартирного обліку. Згідно п. 5.1.3 вказаного договору, у випадку вирішення справи на користь замовника (повного або часткового задоволення), замовник додатково сплачує на користь виконавця грошову винагороду в розмірі 15 000грн (без ПДВ) не пізніше 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили або добровільного поновлення на військовій черзі квартобліку. Відповідно до п. 8 цього договору, замовник в разі несплати (не своєчасної оплати) коштів за договором, сплачує на користь виконавця пеню розмірі 3 % за кожен день прострочення від загальної суми боргу, а також на суму боргу нараховується плата за користування чужими коштами на підставі статті 625 ЦК України в розмірі 3 % за кожен день прострочення від загальної суми боргу.

Також позивачка посилалася на те, що у забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання юридичних послуг у розмірі 500грн 4 березня 2019 року з ОСОБА_3 був укладений договір поруки.

Позивачка стверджувала, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 умови зазначеного договору були виконані належним чином, що підтверджується рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 4 листопада 2019 року у справі № 760/8573/19.

Позивачка посилалася на те, що відповідно до договору відступлення права вимоги від 3 листопада 2020 року набула право вимоги за договором про надання юридичних послуг від 4 березня 2019 року, у зв`язку з чим просила стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 15 000грн на підставі п. 5.1.3 цього договору та пеню за несвоєчасну оплату коштів за договором за період з 16 грудня 2019 року по 26 листопада 2020 року в розмірі 153 450грн.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15 000грн - коштів за договором про надання юридичних послуг, 153 450грн - трьох відсотків за кожен день простроченого боргу за наслідком невиконання зобов`язання, а всього - 168 450грн. В частині вимог ОСОБА_2 , що є правонаступником фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , до ОСОБА_3 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1684грн 50 коп. судового збору.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 22 грудня 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Спінов С.А. просить заочне рішення суду скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 трьох відсотків за кожен день прострочення боргу за наслідком невиконання зобов`язання в сумі 153 450грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а також вирішити питання про розподіл судових витрат, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Представник відповідачки зазначає, що суд першої інстанції при стягненні пені за невиконання зобов`язання безпідставно не врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 20 березня 2019 року по справі № 761/26293/16-ц, згідно якої суд має право зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Представник відповідачки стверджує, що розмір боргу ОСОБА_1 становить 15 000грн, в той час як пеню нараховано в розмірі 153 450грн, що більше, як в десять разів перевищує розмір боргу, а тому висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідачки пені в зазначеному розмірі не відповідає завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи.

Також представник відповідачки вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, не повно встановив суть позовних вимог та не визначив, що саме просила стягнути позивачка з відповідача: чи пеню, передбачену умовами договору, чи відсотки за користування чужими грошовими коштами, чи 3% річних, які передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, при цьому, не зазначивши в оскаржуваному рішенні, на підставі якої саме норми матеріального права з відповідачки було стягнуто 153 450грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Мневець О.М. просить апеляційну скаргу повернути без розгляду, посилаючись на те, що згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 із 27 вересня 2021 року перебуває на тимчасово окупованій території АР Крим та фізично не могла укласти з адвокатом Спіновим С.А. договір про надання правничої (правової) допомоги 26 жовтня 2022 року у місті Києві, а відтак Спінов С.А. не має повноважень представляти інтереси ОСОБА_1 у даній справі.

Також представник позивачки зазначає, що стягнення пені передбачено п. 8 договору про надання юридичних послуг від 4 березня 2019 року, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , а відтак доводи апелянта про невизначеність застосування норм матеріального права судом першої інстанції, є необґрунтованими.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 4 березня 2019 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений договір про надання юридичних послуг, за умовами якого замовник доручає, а виконавець

зобов`язується надати юридично-консультативні послуги щодо оскарження дій військової частини з приводу зняття з квартирного обліку ОСОБА_5 (с.с.79).

Згідно п. 5.1.3 вказаного договору, у випадку вирішення справи на користь замовника (повного або часткового задоволення), замовник додатково сплачує на користь виконавця грошову винагороду в розмірі 15 000грн (без ПДВ) не пізніше 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили або добровільного поновлення на військовій черзі квартобліку.

Відповідно до п. 8 договору від 4 березня 2019 року, замовник в разі несплати (не своєчасної оплати) коштів, передбачених цим договором, сплачує на користь виконавця пеню в розмірі 3 % за кожен день прострочення від загальної суми боргу. Також на суму боргу нараховується плата за користування чужими грошима відповідно до статті 625 ЦК України в розмірі 3 % за кожен день прострочення від загальної суми боргу.

4 березня 2019 року між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, у забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за договором про надання юридичних послуг від 4 березня 2019 року у розмірі 500грн.

Відповідно договору про відступлення права вимоги від 3 листопада 2020 року, фізична особа-підприємець ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 належне йому право вимоги за договором про надання юридичних послуг від 4 березня 2019 року (с.с.3).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язань за договором про надання юридичних послуг, у зв`язку із чим з неї підлягає стягненню заборгованість у розмірі 15 000грн, передбачена п. 5.1.3 цього договору, та проценти у розмірі 153 450грн відповідно до п. 8 та ст. 625 ЦК України.

Також суд вважав, що позовні вимоги, заявлені до ОСОБА_3 , задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою було заявлено вимогу про стягнення всієї суми грошової винагороди із ОСОБА_1 , а відтак вимога про солідарне стягнення із ОСОБА_3 та ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 500грн є подвійним стягненням.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_3 , та в частині стягнення з ОСОБА_1 15 000грн не оскаржується, тому відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Переглядаючи рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 153 450грн в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про наступне.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно із статтею 627 ЦК Українисторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі виконання певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначені послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором ( ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Відповідачкою ОСОБА_1 не заперечується укладення договору про надання юридичних послуг з ФОП ОСОБА_4 4 березня 2019року, а також її обов`язок сплатити 15 000грн.

Також відповідачка ОСОБА_1 не спростовує, що не виконала умови договору, зокрема, не сплатила ФОП ОСОБА_4 грошову винагороду у розмірі 15 000грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК Українипередбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1 та 2 статті 551 ЦК України передбачено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 8 договору від 4 березня 2019 року, замовник в разі несплати (не своєчасної оплати) коштів, передбачених цим договором, сплачує на користь виконавця пеню в розмірі 3 % за кожен день прострочення від загальної суми боргу. Також на суму боргу нараховується плата за користування чужими грошима відповідно до статті 625 ЦК України в розмірі 3 % за кожен день прострочення від загальної суми боргу.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата процентів за користування чужими грошовими коштами передбачена положеннями статті 536 ЦК України, згідно яких за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші,

але неправомірно не сплачує їх.

Позов у цій справі подано саме у зв`язку з неправомірним, незаконним користуванням боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання.

Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Три відсотки річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3% х кількість днів прострочення платежу : 365 : 100.

З наведеного позивачем розрахунку відсотків у позовній заяві та у заяві про уточнення позовних вимог, вбачається, що позивачем застосована формула: сума боргу : 100% х 3% х кількість днів прострочення.

Дана формула застосовується для розрахунку пені.

Крім того, за положеннями частини 2 статті 625 ЦК України 3% нараховуються не за кожний день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункти 4, 5 частини другої статті 175 ЦПК України).

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору (частина шоста статті 175 ЦПК України).

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позивачкою заявлені вимоги про стягнення з відповідачки пені у розмірі 3% за кожен день прострочення від загальної суми боргу за період з 16 грудня 2019 року по 26 листопада 2020 року.

Розрахунок здійснюється за формулою: сума заборгованості х розмір пені, зазначений в договорі х кількість днів прострочення : 100. У період з 16 грудня 2019 року по 26 листопада 2020 року прострочка складає 347 дні, а відтак розмір пені становить 156 150грн.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення

(частина друга статті 551 ЦК України).

Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності однієї з умов: (а) якщо він значно перевищує розмір збитків; (б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 727/9352/17 зроблено висновок, що «положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (стаття 11 ЦПК України).

Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуваннямнаведених норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Відповідні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 727/9352/17.

Частина 4 статті 263 ЦПК України визначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, стягнувши з відповідачки на користь позивачки пеню у розмірі, яка більше ніж у десять разів перевищує суму заборгованості, суд першої інстанції не врахував правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, та не дотримався принципу справедливого вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягненні пені підлягає зміні, а розмір пені зменшенню до розміру заборгованості.

Доводи представника позивачки - адвоката Мневець О.М. про необхідність залишення апеляційної скарги без розгляду, оскільки договір між адвокатом Спіновим С.А. та ОСОБА_1 не міг бути укладений через перебування останньої на тимчасово окупованій території АР Крим з 27 вересня 2021 року, не ґрунтуються на нормах процесуального права, які таких положень не містять.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, що станом на 26 жовтня 2022 року, дата укладення договору з адвокатом Спіновим С.А., ОСОБА_1 перебувала на тимчасово окупованій території АР Крим.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це

порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані докази, однак неправильно застосував норми матеріального права в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені, у порушення норм процесуального права не врахував правових висновків Верховного Суду у даних правовідносинах, тому колегія суддів змінює рішення суду в цій частині.

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду підлягає зміні в частинні розміру стягнення, також підлягає зміні рішення суду в частині стягнення з відповідачки на користь держави судового збору до мінімального розміру, визначеного Законом України «Про судовий збір», а саме 840грн 80коп.

Відповідно до частини 7 статті 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За подання апеляційної скарги судовий збір підлягав оплаті у розмірі 2 301грн 75коп.

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню (90,22% від оспорюваної суми), відповідачці підлягає компенсації за рахунок держави судовий збір у розмірі 2076грн 64коп., так як позивачка звільнена від сплати судового збору, як особа з інвалідністю 2 групи.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Спінова Сергія Анатолійовичазадовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 пені та судового збору змінити, зменшивши їх розмір з 153 450грн до 15 000грн, та з 1684грн 50коп. до 840грн 80коп.

Компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 2076грн 64коп.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук