Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 серпня 2024 року смтКриве Озеро

Кривоозерський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Репушевської О.В.,

присяжних: Радьо В.А., Ткач І.С.,

за участі секретаря судового засідання Добровольської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Криве Озеро в порядку окремого провадження цивільну справу №479/975/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державна прикордонна служба України 7 прикордонний Карпатський загін, про визнання особи безвісно відсутньою,

у ч а с н и к и с п р а в и :

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

в с т а н о в и в :

Заявник звернувся до суду із зазначеною заявою та просив визнати безвісно відсутнім його батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заяву мотивує тим, що старший солдат ОСОБА_2 , в/ч НОМЕР_1 , під час виконання завдань в зоні проведення бойових дій щодо захисту України, в ході повномасштабної війни проти російської федерації, під час артилерійського та стрілецького обстрілів підрозділу поблизу м.Ізюм Харківської області, зник безвісти 26 березня 2022 року. Заявник вказує, що вимушений звернутися до суду із заявою про визнання його батька - ОСОБА_2 , 1968 року народження, безвісно відсутнім для отримання права на отримання пільг в установленому законодавством порядку та безперешкодного перетину кордону для проїзду на працю в Польщу.

Заявник в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, відповідно до якої просив розглядати справу за його відсутності, вимоги заяви підтримав.

Представник Державна прикордонна служба України 7 прикордонний Карпатський загін у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і її вирішення по суті, суд приходить до наступного.

Положеннями ч.1 ст.293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до положень п.3 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого Ленінською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області 28 жовтня 1991 року(а.с.8).

Згідно сповіщення сім`ї(близьких родичів) ІНФОРМАЦІЯ_3 за вих.№1569 від 25 квітня 2022 року підтверджується, що старший солдат ОСОБА_2 , 1968 року народження, номер обслуги військової частини НОМЕР_1 , під час виконання завдань в зоні проведення бойових дій щодо захисту України, в ході повномасштабної війни проти російської федерації, під час артилерійського та стрілецького обстрілів підрозділу поблизу м.Ізюм Харківської області, зник безвісти 26 березня 2022 року(а.с.9).

Заява ОСОБА_1 звернувся до відділу поліції за місце проживання щодо реєстрації факту зникнення безвісти батька ОСОБА_2 , яка зареєстрована до ІТС "ІПНП України" ВП №3 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області за №918 від 08 вересня 2022 року(а.с.10).

Згідно даних Гойдаївського старостинського округу Первомайського району Миколаївської області за вих.№17-05/35/270 від 01 серпня 2024 року, ОСОБА_2 дійсно зареєстрований в АДРЕСА_1 , на даний час не проживає, у зв`язку з тим, що під час артилерійського та стрілецького обстрілів підрозділу поблизу м.Ізюм Харківської області, зник безвісти з 26 березня 2022 року.

Заявнику ОСОБА_1 , 1991 року народження, відмовлено в перетинанні державного кордону України(пункт пропуску "Рава-Руська"), про що свідчить рішення ІНФОРМАЦІЯ_4 від 30 червня 2024 року(а.с.11).

Положення ст.306 ЦПК України, зокрема, визначено обов`язкове зазначення для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Ці відомості дозволяють визначити право осіб на звернення до суду в справі цієї категорії, коло заінтересованих осіб, необхідні докази.

Згідно положень ст.43 ЦК України фізична особа може бути судом визнана безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

Визнання особи безвісно відсутньою - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються:а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої ст.43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними.

Згідно положень ст.4 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти" особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду. Особа вважається зниклою безвісти до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом. Надання особі статусу зниклої безвісти відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством. Якщо особа, зникла безвісти, оголошена померлою, але її місцеперебування, місце поховання чи місцезнаходження її останків не встановлено, проведення розшуку такої особи в розумінні цього Закону не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження її останків.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі №225/1297/17 зроблено висновок, що "безвісна відсутність" - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження № 61-34068св18 підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою.

При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Більше того, визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (ст.43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла).

З урахуванням викладених вище обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог та наявність підстав для визнання ОСОБА_1 , 1968 року народження, безвісно відсутнім, оскільки факт відсутності останнього за місцем свого постійно проживання (місцем служби) протягом року та його зникнення за особливих обставин підтверджується доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, оскільки старший солдат ОСОБА_1 зник 26 березня 2022 року під час артилерійського та стрілецького обстрілів підрозділу поблизу м.Ізюм Харківської області, заявнику нічого не відомо про його місце перебування, а вжиті заходи для встановлення місця його перебування не дали результатів.

Положеннями ч.1 ст.309 ЦПК України встановлено, що у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою, або іншою заінтересованою особою.

Згідно положень ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст.43 ЦК України, ст.ст.19, 89, 263-265, 268, 273, 293, 294, 260, 305-308 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державна прикордонна служба України 7 прикордонний Карпатський загін, про визнання особи безвісно відсутньою - задовольнити.

Визнати громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Леніне Кривоозерського району Миколаївської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , безвісно відсутнім з 26 березня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення складено та підписано 01 серпня 2024 року.

Суддя :

Присяжні: