Номер провадження: 22-ц/813/5412/24
Головуючий у першій інстанції Михайлюк O.A.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Ніколаєнко Олени Миколаївни на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 березня 2024 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

05.09.2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулось до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 13 жовтня 2021 року у розмірі 30054 (тридцять тисяч п`ятдесят чотири) гривні 61 (шістдесят одна) копійка станом на 17 липня 2023 року та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні. В обґрунтування позовних вимог зазначали, що на підставі кредитного договору про надання банківських послуг № б/н від 13 жовтня 2021 року, банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Оскільки, в порушення умов договору, ОСОБА_1 у встановлені строки кредит та інші передбачені договором платежі не сплатила, позивач вимушений звернутись з цим позовом до суду (а.с. 1-42).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 березня 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором було залишено без задоволення (а.с. 98-101).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, 25 квітня 2024 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Ніколаєнко Олена Миколаївна звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи, оскільки не врахував, що зняття коштів відбулося безпосередньо через розголошення відповідачем персональних даних. Кошти було переказано на невстановлені рахунки ігрових акантів шляхом ручного введення відповідних даних, для підтвердження операцій з картою надходили смс повідомлення на мобільний телефон ОСОБА_1 з ОТП - паролем. Таким чином, перерахування коштів відбулося виключно через розголошення відповідачкою конфіденційних персональних даних та ОТП - паролів, котрі було надіслано на фінансовий мобільний номер. Разом з тим, представник апелянта вказує, що згідно Умов та правил надання банківських послуг, у разі втрати клієнтом фінансового номера телефону, підозрі доступу третіх осіб до цього номеру, інших неправомірних дій третіх осіб та у випадку втрати індивідуальної облікової інформації клієнт зобов`язаний негайно повідомити про це Банк. Однак ОСОБА_1 зазначала, що до працівників банку вона звернулася вже після проведення операцій, тобто зазначені умови договору виконано не було. Тому, представник апелянта звертає увагу суду, що саме відповідач повинен нести відповідальність за здійснення вчинених платіжних операцій (а.с. 121-127).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 червня 2024 року було відкрито апеляційне провадження та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) (а.с. 132-134).

19 липня 2024 року на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, в якому остання зазначала, що доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять як не і містять доказів направлення АТ КБ «ПриватБанк» на фінансовий номер відповідачки коду авторизації (одноразового ОТП-паролю) для здійснення фінансових операцій та його введення або розголошення позичальником. Припущення позивача, що саме відповідач здійснила передачу конфіденційної інформації також не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. При цьому, відповідач також стверджує, що незважаючи на три повідомлення про блокування картки відповідачки, банком тричі було списано кошти без підтвердження операцій відповідачем та тільки після цього карта була заблокована, що свідчить про невиконання позивачем усіх належних заходів безпеки та збереження банківської таємниці (а.с 139-147).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Сторони в судове засідання не викликались.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши наявні матеріали справи, апеляційним судом встановлено наступні обставини справи.

13.10.2021 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 14-25), на підставі чого клієнту було надано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 , дата відкриття 13.10.2021 року, термін дії 08/25, тип картки картка «Універсальна»; НОМЕР_2 , дата відкриття 06.11.2022 року, термін дії 09/26, тип картки картка «Універсальна»; НОМЕР_3 , 01.12.2022 року, термін дії 12/26, тип картки картка «Універсальна» GOLD(а.с. 13).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування банківської картки, старт карткового рахунку відбувся 13.10.2021 року, на який встановлено кредитний ліміт 17000,0 грн; 29.12.2021 року збільшено до 47000,0 грн; 12.12.2022 року зменшено до 23500,0 грн; 03.03.2023 року зменшено до 0 грн (а.с. 12).

Згідно наданої банком виписки за договором № б/н за період з 13.10.2021 року по 19.07.2023 року, станом на 01.07.2023 року заборгованість ОСОБА_2 становить 30054,61 грн (а.с. 11, 11 зворот).

Приймаючи оскаржуване рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду доказів, які б безспірно доводили, що відповідач, як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 06.11.2022 року щодо перерахування з її карткового рахунку грошових коштів. Натомість, судом встановлено, що відповідач повідомила позивача про шахрайські дії з її кредитним рахунком, звернулася із відповідною заявою до відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, на підставі якої відкрито кримінальне провадження №0001275 за ч.3 ст. 190 КК України, яке станом на дату розгляду справи не завершено. Тому, враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які впливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід відмовити.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що 06.11.2022 року по банківській картці ОСОБА_2 відбулися платіжні операції, а саме: три транзакції на суми 30159,96 грн, 16640,0 грн та 105,0 грн, що вбачається в свою чергу з наданої банком виписки по картковому рахунку відповідача та долученого останньою до матеріалів справи копію протоколу огляду електронного носія інформації від 21.02.2023 року (а.с. 11, 69-72).

З наявних матеріалів справи також вбачається, що 06.11.2022 року близько 13 год. 00 хв. на мобільний телефон відповідача надійшов дзвінок від невідомої особи, яка представилася працівником АТ КБ «ПриватБанку» та яка в свою чергу, зі слів відповідачки, володіла всією конфіденційною інформацією, відомою лише працівникам банку, у зв`язку із чим відповідач за рекомендацією даної особи вчинила дії по перевипуску банківської картки через додаток «Приват 24», котрий було заблоковано відразу після закінчення розмови.

В подальшому, у зв`язку із блокуванням даного додатку, ОСОБА_2 звернулася на гарячу лінії банку, з метою блокування картки, що в свою чергу вбачається з долучених відповідачем копій електронних листів від банку з повідомленням щодо фіксації по картці 4*06 підозрілих операцій, що могли виявитися шахрайськими та вчинення дій по блокуванню банківської картки, датовані 06.11.2022 року, проте відповідні платіжні операції з грошовими коштами були все-таки проведенні (а.с. 75, 76, 77).Зазначені відомості в свою чергу також підтверджуються й позивачем по справі, що вбачається з наданих письмових пояснень, згідно яких стороною позивача було повідомлено про результати проведення перевірки, якою встановлено, що 06.11.2022 року о 13 год. 46 хв. ОСОБА_2 звернулася до клієнтської підтримки за номером 3700 з повідомлення про шахрайські операції по її кратці «Універсальна» (а.с. 106). Зазначені відомості в повній мірі спростовують посилання апелянта щодо несвоєчасного звернення відповідача до банку з повідомленням про вчинення несанкціонованих операцій.

Відповідач в тому числі звернулася також безпосередньою до відділу поліції, що в свою чергу вбачається з талону-повідомлення єдиного обліку № 22803 про прийняття і реєстрацію заяви до відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області, згідно якого 06.11.2022 року від ОСОБА_2 надійшла заява по факту вчинення шахрайських дій по банківській картці ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 67).Згідно копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, наявного в матеріалах справи, 08.11.2022 року відповідні дані було внесено до ЄРДР, а саме щодо вчинення невідомою особою, представившись працівником банку, незаконних операції з використанням електронно-обчислювальної техніки, внаслідок чого дана особа заволоділа грошовими коштами у розмірі 46904,96 грн, які були списані з банківської картки потерпілої ОСОБА_2 (а.с. 68). В ході проведення слідчих дій, за заявою ОСОБА_2 , також було встановлено, що вищевказаних мобільний телефон із відповідним номером з якого 06.11.2022 року було вчинено дзвінок, працював лише в період з 03.11.2022 року по 06.11.2022 року 16 год. 01 хв. та вчинено 877 сеансів (а.с. 74). При цьому, вчинення клієнтом будь-яких дій, спрямованих безпосередньо на розголошення відповідної інформації щодо номеру карткового рахунку, пін коду, CVV коду тощо встановлено не було. Відповідачем на підтвердження наявності відповідних дій зі сторони відповідача по справі, на які позивач безпосередньо посилається в апеляційній скарги, будь-яких доказів у розумінні положень ст.ст. 77, 80 ЦПК України, які б у своїй сукупності належним чином підтверджували, що відповідачем було порушено обумовлені сторонами умови та правила надання банківських послуг та/або останній своїми діями будь-ким чином сприяв розголошенню даної інформації, також надано не було.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 08.02.2018 року по справі № 552/2819/16 вказано, що: "користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Аналогічні правові висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 13.05.2015 року по справі № 6-71цс15, від 14.02.2018 року по справі № 127/23496/15, від 20.06.2018 року по справі № 691/699/16, від 02.10.2019 року по справі № 182/3171/16, від 23.01.2020 року по справі № 179/1688/17, від 16.08.2023 року по справі № 176/1445/22.При цьому, сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткового рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_2 не є підставою в даному випадку для задоволення позовних вимог щодо стягнення грошових коштів з останнього. Апеляційним судом було досліджено та надано відповідну оцінку всім наданим сторонами по справі доказам, які в свою чергу в своїй сукупності свідчать про відсутність в даному випадку підстав для задоволення заявлених банком позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи вищенаведене в своїй сукупності, оскільки наведені доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростували правильні по суті висновки суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст.375 ЦПК України залишає апеляцій скаргу без задоволення та оскаржуване рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Ніколаєнко Олени Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду Одеської області від 27 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький