Справа №173/756/24
Провадження №2/173/502/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого- судді Петрюк Т.М.

При секретареві - Салтиковій С.І

За участю: позивача - ОСОБА_1 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, в місті Верхньодніпровську, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

06.03.2024 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , з позовом про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням до відповідача ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

13.03.2024 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

14.03.2024 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 06.06.2024 року.

06.06.2024 проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 22.07.2024 року

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

22.07.2024 року в судовому засідання оголошену вступну і резолютивну частину рішення.

Згідно заявлених позовних вимог за позовною заявою позивач просить визнати відповідача, такою що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: він є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Іншими співвласниками є: його донька ОСОБА_3 , його онука - ОСОБА_4 та його онук - ОСОБА_5 .

В його квартирі зареєстрована його колишня дружина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Але з 2022 року остання в належній йому квартирі не проживає та за місцем своєї реєстрації не з`являється.

Не проживаючи за даною адресою відповідачка не сплачує комунальні платежі, відповідачка участі в утриманні житла не приймає і взагалі не цікавиться.

Реєстрація відповідачки в належній йому квартирі має наслідком виникнення труднощів з реалізацією права власності на квартиру та її утримання. Відповідачка в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку за вище вказаною адресою відмовляється

Він звертався до центру надання адміністративних послуг для зняття з реєстраційного обліку його колишньої дружини. Але йому було відмовлено з тих причин, що заяву про зняття з реєстрації ОСОБА_2 , повинні особисто написати всі співвласники квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Але його донька - ОСОБА_3 ,. зі своїми дітьми проживає в м. Чернігові і приїхати до м. Верхньодніпровська не має змоги. Місце знаходження його колишньої дружини йому невідоме, що й стало підвою звернення до суду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснив, що відповідачка не проживає у належній йому квартирі близько трьох років

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом виставлення інформації на офіційному сайті судової влади.

Треті особи, що заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , і ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явились, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно яких просять задовольнити позовні вимоги позивача.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, вислухавши учасників розгляду справи, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності та право користування житлом.

Як встановлено в судовому засіданні позивач, а також його донька ОСОБА_3 , його онука - ОСОБА_4 та його онук - ОСОБА_5 є співвласниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2

В належній позивачеві та його донці і онукам квартирі зареєстрована колишня дружина позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними домової книги та адресної довідки.

За доводами позивача відповідачка не проживає у вищевказаній квартирі близько трьох років.

Даний факт підтверджується актом депутата Верхньодніпровської міської ради від 02.02.2024 року, в якому зазначено, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але не проживає за даною адресою з 2022 року.

Відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15.11.2022 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 , встановлено, що ОСОБА_2 , не проживає з ОСОБА_1 , з червня 2021 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України - Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З наведеного вище судом встановлено, що відповідачка була зареєстрована в квартирі позивача як член її сім`ї.

Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи, що в судовому засіданні, наданими позивачем доказами, знайшов своє підтвердження факт не проживання відповідачки в квартирі позивача протягом одного року, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідачки такою, що втратила право користування належним позивачу житловим приміщенням підлягають задоволенню. Дане рішення приймається судом відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16, 405 ЦК України, та з якими погоджується суд.

Будь-яких доказів на підтвердження факту проживання в належній позивачеві квартирі, в тому числі і періодичного, наміру користуватись нею, відповідачка суду не надала.

Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.

Відповідно до ст. ст. 77-78 ЦПК України - Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано доказів того, що їй належить право власності на значну вище квартиру та, що позивач та інші співвласники створювали їй перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. З чого суд приходить до висновку, що відповідачка не має наміру проживати у квартирі позивача та користуватись нею.

За даних обстави, суд з метою захисту права власності позивача, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати відповідача ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування за адресою: АДРЕСА_2 ,

Так як відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, судом встановлено, що реєстрація відповідачки без проживання та користування належним позивачеві житловим приміщенням порушує право приватної власності позивача на зазначене житлове приміщення, що є підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно рішення суду про визнання ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування квартирою адресою: АДРЕСА_2 , є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов`язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211 грн., 20 коп.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , 1 211 грн., 20 коп., на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 02.08.2024 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 06.08.2024 року

Дата набрання законної сили: 03.09.2024 року