СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/1347/24
Провадження № 2/306/631/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2024 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Уліганинця П.І.

за участю: секретаря судового засідання Стеблей А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Свалява справу за позовом представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Свалявської міської ради про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивачки звернулася до суду з названим позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина. До складу спадкового майна померлого входить житловий за адресою АДРЕСА_1 . Звернувшись до Свалявської ДНК з метою прийняття спадщини після смерті батька, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що покійним не було проведено первинну реєстрацію спірного будинку. Зазначила, що у спірному будинку, на день смерті батька разом з ним проживали, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 . Вказує, що її мати не претендує на вказаний житловий будинок. Тому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 ., після смерті батька, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Учасники в судове засідання не з`явилися. Подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Представник позивачки заявлені вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Представник Свалявської міської ради просила розгляд справи проводити за наявними у матеріалах справи документах (а.с.53-56).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15.04.1978 року батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , актовий запис № 11 від 15.04.1978 року, проведений в с. Тибава, Свалявського району (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 29.12.2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 325 від 29.12.2023 року, проведений Свалявським відділом ДРАЦС (а.с.8).

Згідно записів погосподарської книги №2 с.Тибава, наданих відділом «ЦНАП» Свалявської міської ради лист №393 від 26.04.2024 року, на день смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 значаться зареєстрованими: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (померлий), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.17).

Відповідно до відомостей, які містяться в будинковій книзі, для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 значаться зареєстрованими: ОСОБА_3 (голова) ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_1 (дочка) ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 (зять) ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 (внук) ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 (внучка) ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.18-23).

Судом встановлено, що мати позивачки, 11 червня 2000 року в місті Брно, Чеської Республіки уклала шлюб з ОСОБА_8 та після укладення шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_9 на ОСОБА_9 , що підтверджується шлюбним листом від 19.07.2005 року виданим Муніципалітетом міста Брно, Брно-центр, РАЦС, Відділення РАЦС 20. На житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який належав покійному ОСОБА_3 не претендує про що надала нотаріально посвідчену заяву (а.с.26, 28-35).

Згідно довідки КУП «Свалявське МБТІ» від 22.04.2024 року №71, згідно архівних даних та реєстрових книг житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 не зареєстровано на паперових носіях (а.с.24).

Відповідно до інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно: не знайдено жодного об`єкта за адресою АДРЕСА_1 (а.с.25)

Як убачається з довідки ЦНАП» Свалявської міської ради від 26.04.2024 року № 392 ОСОБА_3 ,, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 був головою домогосподарства за адресою АДРЕСА_1 (а.с.39)

Згідно рішення №4 від 17.04.1986 року зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Правда» села Тибава Свалявського району, ОСОБА_3 , виділено земельну ділянку 0,07 га в селі Тибава для узаконення індивідуального житлового будинку на сотинах бабусі ОСОБА_11 (а.с.36).

17 квітня 1986 року на підставі вказаного рішення було відведено і передано на вічне користування забудовнику Полянському 0,07 га на ділянці громадянки ОСОБА_11 , що підтверджується актом від 17 квітня 1986 року складеного землевпорядником колгоспу «Правда» в присутності голови колгоспу, голови сільради та членів правління, завіреним Тибавською сільською радою (ас37).

Рішенням виконкому Тибавської сільської ради народних депутатів Свалявського району Закарпатської області від 22.01.1987 р., яким затверджено рішення загальних зборів колгоспників колгоспу «Правда» від 07.04.1986 р. №4 про виділення ОСОБА_3 для узаконення індивідуального житлового будинку (а.с.38).

На житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 виготовлено технічний паспорт, інвентаризаційна справа №109/2024 від 22.04.2024 року, такий складається з: «А» - Житловий будинок; «Б» - літня кухня; №1,2 - огорожа. Його вартість становить 86567,00 грн (а.с.40-46).

За приписами ч.2,3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР і погодженою 15.01.1966 року із Верховним Судом УРСР, було встановлено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать, зокрема, громадянам на праві особистої власності (п.п. 2, 4); будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації (п. 6); при відсутності правовстановлюючих документів, зазначених в Інструкції, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу бюро технічної інвентаризації при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам, з метою їх подальшої реєстрації, а при відсутності таких книг необхідних для реєстрації питання вирішуються в кожному окремому випадку за заявою зацікавленої особи з проведенням відповідного обстеження і якщо зібрані матеріали підтверджують належність будинку заявнику, вирішується питання про оформлення права власності (п.п. 10, 20).

В пункті 3.1. «Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року викладеного пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вказано, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Таким чином, на час будівництва житлового будинку, з урахуванням також положень ст. 4 ЦК Української РСР (1963 року), реєстрація права власності на нього не вимагалася, як докази належності будинку певній особі могли бути прийняті документи, що не були передбачені Додатком №1 до згаданої Інструкції від 31.01.1966 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю на час його смерті ніким не оспорюється.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом визнання права.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За приписами ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

За приписами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За приписами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

З огляду на вищевикладене позов є обгрунтованим.

Керуючись ст. 12, 18, 81, 200, 258, 263, 265, 273, 353 ЦПК України, ст. 15, 392, 1216, 1218, 1223, 1296, 1297 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Свалявської міської ради про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , , мешканкою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 право власності на житловий будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1 , і складається з: житлового будинку «А»; літня кухня «Б»; воріт з хвірткою «№-1» огорожі «№ -2», в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ П.І.Уліганинець

05.08.2024 року