КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 752/8393/17
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3918/2024
УХВАЛА

17 липня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Ящуку Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Мішустіна Микити Костянтиновича про призначення судової технічної експертизи документу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ангеловська Ольга Сергіївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Устименко Вікторія Тимофіївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чигрін Андрій Олегович про визнання недійсним договору купівлі - продажу та витребування майна,

встановив:

у квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 3 жовтня 2017 року, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 4 жовтня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 1765; витребувати з володіння ОСОБА_4 на свою користь вказану квартиру.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка посилалась на те, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001369 встановлено, що 4 жовтня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу спірної квартири, для посвідчення якого приватному нотаріусу було надано свідоцтво про право власності на спірну квартиру, видане на ім`я ОСОБА_6 . У подальшому Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація не підтвердила факт видачі вказаного свідоцтва на ім`я ОСОБА_6 на спірну квартиру, право власності ОСОБА_6 на спірну квартиру не реєструвалось. ОСОБА_6 ніколи не набувала право власності на спірну квартиру та, відповідно, не мала права розпорядження нею. Документи, які були надані приватному нотаріусу Ангеловській О.С., не відповідали дійсності, а відтак правочин, який посвідчений приватним нотаріусом 24 жовтня 2016 року вчинено без дотримання вимог статей 655, 656, 658 ЦК України, а квартира вибула з її володіння поза її волею.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 23 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року, позов задоволено частково. Витребувано з володіння ОСОБА_4 на користь

ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою Верховного Суду від 28 червня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, постанову Київського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про витребуванням майна скасовано, справу в зазначеній частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог про витребування майна скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись зокрема на те, що згідно договору купівлі-продажу від 4 жовтня 2016 року квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12 березня 2005 року Голосіївською районною радою народних депутатів міста Києва згідно з розпорядженням від 12 березня 2005 року №21/837. Проте ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_6 не оскаржили зазначене свідоцтво про право власності на житло від 12 березня 2005 року, яке на даний час є чинним, відомостей щодо визнання цього свідоцтва у встановленому законом порядку недійсним суду не надано. Враховуючи, що дане свідоцтво та інші пов`язані з ним документи (інформаційна довідка Київського міського бюро технічної інвентаризації), наявні в матеріалах справи є чинними, то самі по собі листи та довідки уповноважених осіб про їх відсутність (невидачу) не можуть бути підставою для того, щоб піддавати сумніву їх належність, допустимість та достовірність, оскільки доказів підроблення цих документів або видачі їх внаслідок зловживання владою або службовим становищем, встановлених відповідним вироком суду, прокурором, надано не було.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки - адвокат Вареник А.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 грудня 2020 року - без змін, стверджуючи поміж іншого про те, що для укладення спірного договору купівлі-продажу квартири від 4 жовтня 2016 року нотаріусу були надані підроблені документи на ім`я ОСОБА_6 , інформація в яких не відповідає дійсності. Зокрема із відповіді Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 4 квітня 2017 року на адвокатський запит слідує, що згідно архівних даних, квартира АДРЕСА_1 , передана в приватну власність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а інформація щодо видачі свідоцтва про право власності на вищезазначену квартиру АДРЕСА_2 від 12 березня 2005 року відсутня. На адвокатський запит Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічного інвентаризації» була надана відповідь № 062/14-3677 від 28 березня 2017 року про те, що згідно з реєстровими книгами Бюро, станом на 31 грудня 2012 року, нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_6 не реєструвалось. Також зазначає, що інформація, вказана у Довідці форми 3 від 28 вересня 2016 року № 725 не відповідає дійсності, оскільки згідно з листом Комунального концерну «Центр комунального сервісу» № 02/881 від 4 квітня 2017 року, який був наданий слідчому Голосіївського УП ГУНП в м. Києві в рамках кримінального провадження № 0001369, вбачається, що зазначена довідка не відповідає встановленій формі, крім того, особи, вказані підписантами цієї довідки, не працюють та ніколи не працювали у Комунальному концерні «Центр комунального сервісу», а відомості про її видачу відсутні у відповідному журналі реєстрації довідок.

Скасовуючи постанову Київського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про витребуванням майна, Верховний Суд зазначив, що в апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що відсутні докази підроблення свідоцтва про право власності ОСОБА_6 на житло від 12 березня 2005 року та розпорядження органу приватизації № 21/837 від 12 березня 2005 року, позивачем не надано допустимі докази про те, що ОСОБА_6 не підписувала

договір купівлі-продажу спірної квартири від 04 жовтня 2016 року і при оформленні договору було незаконно використано її паспорт; що апеляційний суд не надав належної оцінки вказаним доводам відповідача та не врахував, що принцип змагальності покладає тягар доказування на сторони, водночас не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує спеціальних знань, може бути предметом висновку експерта.

15 липня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мішустін М.К. подав до апеляційного суду клопотання про призначення судової технічної експертизи документу - свідоцтва про право власності на житло б/н від 12 березня 2005 року, виданого Голосіївською районною Радою народних депутатів м. Києва, посилаючись на те, що під час розгляду даної справи у суді першої інстанції позивачкою були надані докази, які свідчать про те, що документи, на підставі яких були укладені договори купівлі-продажу спірної квартири, ніколи не існували і не видавалися, і вважала, що цих доказів достатньо для підтвердження своїх посилань. Однак, відповідач ОСОБА_4 , посилаючись на позицію Верховного Суду у даній справі, вважає, що наданих доказів недостатньо, тому позивачка просить призначити судову технічну експертизу свідоцтва про право власності для підтвердження своєї позиції у даній справі.

17 липня 2024 року представник ОСОБА_4 - адвокат Дем`янчук Г.В. надала письмові пояснення, у яких проти задоволення клопотання представника позивача про призначення експертизи заперечує, посилаючись на те, що клопотання про призначення експертизи для підтвердження своїх доводів позивачкою та її представником під час розгляду справи у суді першої інстанції не заявлялось, відтак підстави для його задоволення судом апеляційної інстанції, в силу положень ст. 367 ЦПК України, відсутні.

Крім цього, представник відповідача зазначає, що призначення такої експертизи є безпідставним, оскільки рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 грудня 2020 року в частині відмови визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 стороною позивачки не оскаржувалось.

Колегія суддів, заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника - адвоката Мішустіна М.К., які клопотання підтримали, представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Дем`янчук Г.В., яка проти задоволення клопотання заперечувала, вивчивши матеріали справи, вважає, що клопотання про призначення судової технічної експертизи документу, а саме свідоцтва про право власності на спірну квартиру від 12 березня 2005 року, підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписом ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка стверджувала, що квартира АДРЕСА_1 належала їй на праві власності, яке було зареєстровано відповідно до вимог законодавства, яке діяло на час придбання квартири. Також позивачка посилалася на те, що спірна квартира вибула з її власності поза її волею, оскільки на підставі підроблених документів, зокрема, свідоцтва про право власності на житло від 12 березня 2005 року, у Єдиному державному реєстрі реєстрації права власності, право власності було зареєстровано на ОСОБА_6 .

У підтвердження своїх посилань позивачкою суду першої інстанції були надані докази, які судом першої інстанції були визнані достатніми для ухвалення рішення про витребування спірної квартири на користь позивачки.

Відповідач ОСОБА_4 в апеляційній скарзі зазначив, що надані позивачкою докази не є достатніми для висновку, що спірна квартира вибула з власності позивачки поза її волею, оскільки не було підтверджено належними доказами недійсність, зокрема,

свідоцтва про право власності на житло від 12 березня 2005 року.

З доводами відповідача ОСОБА_4 погодився Верховний Суд, скасувавши постанову Київського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року, якою було залишено без змін рішення суду першої інстанції в даній справі.

Частина 1 статті 367 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 3 статті 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в

ухваленому судовому рішенні.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № №346/5603/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17.

Колегія суддів вважає, що справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Враховуючи підстави, з яких Верховним Судом було скасоване попереднє судове рішення апеляційного суду, а також враховуючи, що обставини вибуття квартири з володіння ОСОБА_1 мають значення і для висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння ОСОБА_4 спірною квартирою, як добросовісним набувачем, що набув майно за відплатним договором, колегія суддів вважає за можливе задовольнити клопотання про призначення експертизи.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Керуючись статтями 103, 104, 107, 381 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Мішустіна Микити Костянтиновича про призначення судової технічної експертизи документу задовольнити.

Призначити у справі судову технічну експертизу документу - свідоцтва про право власності на житло б/н від 12 березня 2005 року, виданого Голосіївською районною Радою народних депутатів міста Києва, на вирішення якої поставити наступні питання:

1. Встановити давність створення документу - свідоцтва про право власності на житло б/н від 12 березня 2005 року, виданого Голосіївською районною Радою народних депутатів міста Києва (с.с.71 матеріалів кримінального провадження № 0001369);

2. Чи відповідає вік записів (підписів, відбитків печаток, тексту) в свідоцтві про право власності на житло б/н від 12 березня 2005 року, виданому Голосіївською районною Радою народних депутатів міста Києва (с.с.71 матеріалів кримінального провадження № 0001369)?

3. Чи є на свідоцтві про право власності на житло б/н від 12 березня 2005 року, виданому Голосіївською районною Радою народних депутатів міста Києва (с.с.71 матеріалів кримінального провадження № 0001369), ознаки впливу, що призвели до «штучного» старіння його реквізитів?

Проведення експертизи доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (м. Київ, вул. Сім`ї Бродських, 6), попередивши експертів про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову від дачі висновку по ст. ст. 384, 385 КК України та встановивши строк проведення експертизи в два місяці з моменту отримання матеріалів справи.

Надати у розпорядження експертів матеріали справи.

Оплату експертизи покласти на ОСОБА_1 .

Провадження по справі зупинити до отримання висновку експертів.

Ухвала в частині зупинення провадження у справі може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук