ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 369/5621/19

провадження № 61-11824св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.

учасники справи:

позивач - перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державного підприємства «Київське лісове господарство», Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства,

відповідачі: Гореницька сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2022 року у складі судді Ковальчук Л. М. та постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року у складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Болотова Є. В., Шебуєвої В. А.,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державного підприємства «Київське лісове господарство» (далі - ДП «Київський лісгосп»), Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарствазвернувся з позовом до Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (далі - Гореницької сільської ради), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Позов мотивований тим, що на підставі рішення 31 сесії 25 скликання Гореницької сільської ради № 3/4 від 29 липня 2010 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності серія ЯЛ № 367474 на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,2391 га, за кадастровим номером :01:007:0647, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Цей акт зареєстрований 27 серпня 2010 року в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 80. В подальшому, право власності на вказану земельну ділянку перейшло до ОСОБА_2 на підставі договору дарування.

Спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003 року відносилась до кварталу 44 виділу 27, відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2014 року відноситься до кварталу 68 виділу 26 Приміського лісництва ДП «Київський лісгосп», частково накладається на земельну ділянку ДП «Київський лісгосп» (квартал 68, виділ 26 Приміського лісництва ДП «Київський лісгосп»), яка перебуває у постійному користуванні вказаного підприємства на підставі планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування (плану лісонасаджень, карти-схеми розподілу території лісгоспу).

ДП «Київський лісгосп» та Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства на момент прийняття оспорюваного рішення погодження на вилучення з постійного користування частини спірної земельної ділянки не надавали.

Таким чином, всупереч вимог статей 6, 14, 19 Конституції України, частини четвертої статті 20 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), частини третьої статті 57 Лісового кодексу України (далі - ЛК України) Гореницькою сільською радою на підставі оспорюваного рішення від 29 липня 2010 року відведено у приватну власність спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення з кадастровим номером :01:007:0647 за відсутності погодження зміни цільового призначення з органом виконавчої влади з питань лісового господарства, що вказує на перевищення сільською радою передбачених законом повноважень.

Про наявні порушення вимог закону, інтересів держави та необхідність їх захисту в судовому порядку прокурору стало відомо лише у 2018 році під час здійснення представницької діяльності за результатами опрацювання інформації різних органів державної влади, місцевого самоврядування установ та організацій отриманої під час здійснення представницької діяльності, а саме: Публічної кадастрової карти, ДП «Київське лісове господарство», ВО «Укрдержліспроект», Київського обласного та по м. Києву Управління лісового та мисливського господарства, відділу Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, що є об`єктивними обставинами, пов`язаними зі складнощами своєчасного виявлення порушень земельного законодавства та інтересів держави. ДП «Київське лісове господарство» про вищевказане порушення вимог закону стало відомо 14 листопада 2018 року при моніторингу кадастрової карти України.

Прокурор просив:

визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом та поновити його;

визнати незаконним та скасувати рішення Гореницької сільської ради 31 сесії 25 скликання № 3/4 від 29 липня 2010 року на підставі якого ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності серія ЯЛ № 367474 на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,2391 га, кадастровий номер :01:007:0647, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

витребувати на користь держави в особі ДП «Київський лісгосп» з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,2391 га з кадастровим номером :01:007:0647, яка розташована в адміністративних межах Гореницької сільської ради.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2022 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року, відмовлено у задоволенні позову першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ДП «Київський лісгосп», Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства до Гореницької сільської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Судові рішення мотивовані тим, що:

листом № 01-248 від 13 липня 2005 року ДП «Київський лісгосп» погодило вилучення земельної ділянки Приміського лісництва (квартал 44, виділу 27), площею 5,9 га, розташованої в межах населеного пункту с. Гореничі Києво-Святошинського району Київської області. Вилучення спірних земель з користування ДП «Київський лісгосп» відбулося на підставі рішення № 5 Гореницької сільської ради від 26 серпня 2005 року, для чого сільською радою і отримувалася згода ДП «Київський лісгосп». Таким чином, вилучення спірних земель з користування ДП «Київський лісгосп» відбулося на підставі рішення № 5 Гореницької сільської ради від 26 серпня 2005 року, зазначеним рішенням вилучені землі були передані до земель запасу Гореницької сільської ради. За таких умов рішенням Гореницької сільської ради від 29 липня 2010 року сільська рада виділила землю ОСОБА_1 не за рахунок земель лісового фонду, а за рахунок земель, які вже близько 5 років до того відносилися до земель запасу;

оскільки оспорюване рішення є правомірним, а ОСОБА_2 набула права власності на спірну земельну ділянку добросовісно, що передбачає законне володіння ОСОБА_2 земельною ділянкою, суди відмовили у витребуванні на користь держави в особі ДП «Київський лісгосп» з володіння ОСОБА_2 спірної земельної ділянки;

посилання відповідачів на пропуск позовної давності не може бути застосовано судом, оскільки висновок про відмову в задоволенні позову має ґрунтуватися саме на підставі відсутності тих порушень, якими позивач обґрунтовував свої вимоги.

Суд апеляційної інстанції також вказав, що посилання прокурора на додатково отриману відповідь від ДП «Київський лісгосп» від 08 вересня 2022 року № 01-485, відповідно до якої спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0647 частково відноситься до масиву земель лісогосподарського призначення, належними доказами не доведено. За результатами вивчення та опрацювання заяви ОСОБА_2 від 28 січня 2020 року щодо земельно-технічної експертизи можливості проведення земельно-технічної експертизи листом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 05 лютого 2020 року за № 1266-20 було повідомлено про те, що встановити чи співпадають межі лісових кварталів, які визначені за результатами лісовпорядкування 2014 року, з межами лісових кварталів, які визначені за результатами лісовпорядкування 2003 року, виключно за фрагментами кадастрової карти України, не можливо, оскільки розташування об`єктів землеустрою на Публічній кадастровій карті України відносно розташування цих об`єктів в натурі (на місцевості), не є точним. Тобто встановити чи співпадають межі лісових кварталів, які визначені за результатами лісовпорядкування 2014 року, з межами лісових кварталів, які визначені за результатами лісовпорядкування 2003 року, експертним шляхом не можливо.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2023 року заступник керівника Київської обласної прокуратури подав касаційну скаргу, в якій просить рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, судові витрати покласти на відповідачів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим:

суди безпідставно відмовили у задоволенні позовних вимог з посиланням на рішення 21 сесії Гореницької сільської ради 24 скликання № 5 від 26 серпня 2005 року «Про припинення права користування землями ДП «Київський лісгосп», яким вилучено землі лісогосподарського призначення площею 5,9 га та віднесено до земель запасу Гореницької сільської ради. Зазначає, що при вирішенні питання щодо перебування земельної ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України. Суди проігнорували матеріали лісовпорядкування, які містять достовірні відомості про перебування у титульному володінні спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства земель лісогосподарського призначення державної форми власності. Крім того, за інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 29 грудня 2018 року № 612 спірна земельна ділянка, відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003 відносилась до кварталу 44 виділу 27, а відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2014 року відноситься і на даний час до кварталу 68 виділу 26 Приміського лісництва ДП «Київський лісгосп». Також підтвердженням факту розміщення спірної земельної ділянки в межах земель лісогосподарського призначення є лист ДП «Київський лісгосп»№ 02-02/136 від 14 лютого 2019 року. Більше того, враховуючи ігнорування судом першої інстанції вищенаведених доказів та норм матеріального права прокуратурою додатково отримано відповідь від ДП «Київський лісгосп»від 08 вересня 2022 року № 01-485, яку долучено до апеляційної скарги, з якої додатково вбачається, що спірна земельна ділянка не відноситься до масиву земель лісогосподарського призначення, що були вилучені із постійного користування державного підприємства рішенням Гореницької сільської ради № 5 від 26 серпня 2005 року. Однак, судом апеляційної інстанції безпідставно не взято до уваги вищевказаний доказ з посиланням на недоведеність даного факту;

висновки судів першої та апеляційної інстанцій зроблені в порушення норм процесуального права, а саме статей 56, 81, 263-265, 367 ЦПК України;

судами залишено поза увагою, що заволодіння приватними особами земельними ділянками лісогосподарського призначення всупереч чинному законодавству без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

Позиція інших учасників справи

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 , а також ОСОБА_2 , ОСОБА_1 подали відзиви на касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_3 , в яких просять касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін.

Відзиви на касаційну скаргу обґрунтовані тим, що додані прокуратурою копії матеріалів лісовпорядкування є неналежними доказами, які не повинні прийматися судами при ухваленні рішення. Прокурор всупереч частини третьої статті 367 ЦПК України додав до апеляційної скарги в якості доказу додатково отриманий лист від ДП «Київський лісгосп»від 08 вересня 2022 року № 01-485 на запит прокуратури від 05 вересня 2022 року № 55-1053 вих. 22, який не має виключного значення для цієї справи, не спростовує доводів відповідачів, не є підставою для зміни або скасування законного та обґрунтованого рішення. Відповідь ВО «Укрдержліспроект» на запит ОСОБА_2 від 13 червня 2019 року № 478 підтвердила, що позивачі жодного разу зйомки на місцевості не проводили, не визначали координати поворотних точок (кутів) меж лісових кварталів, координати планшетних рамок, координатну (геодезичну) сітку меж земельної ділянки, що знаходиться у їхньому віданні, тому вони не володіють достовірною і повною інформацією щодо меж спірної земельної ділянки. Твердження прокуратури про те, що на момент виникнення спірних правовідносин спірна земля, перебуваючи у титульному володіння спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства, є імперативно обмежена у цивільному обороті та не могла взагалі бути передана у приватну власність і ДП «Київський лісгосп» не мало право погоджувати вилучення земель лісогосподарського призначення, є безпідставними, оскільки лише 10 квітня 2008 року було прийнято розпорядження Кабінету Міністрів України № 610-Р «Про деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками», яким зупинили прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення, тобто спірне рішення сільської ради було прийнято раніше. Також вказує, що прокурором пропущений строк звернення до суду з позовом.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 серпня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 20 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 369/5621/19, витребувано справу з суду першої інстанції.

У жовтні 2023 року матеріали цивільної справи № 369/5621/19 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2024 року у задоволенні клопотання заступника керівника Київської обласної прокуратури про повідомлення про дату, час та місце судового засідання Київську обласну прокуратуру та розгляд справи за участі прокурора Офісу Генерального прокурора відмовлено, справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 20 вересня 2023 року зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 360/1998/18, від 06 квітня 2021 року у справі № 380/375/17, від 15 липня 2020 року у справі № 369/9900/16, від 21 лютого 2018 року у справі № 488/5476/14, від 13 листопада 2019 року у справі № 361/6826/16, від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц, від 01 березня 2018 року у справі № 911/2049/16, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 13 червня 2018 року у справі № 369/1777/13-ц, від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17, від 05 квітня 2023 року у справі № 2-570/12, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 31 березня 2021 року у справі № 360/1998/18, від 06 квітня 2021 року у справі № 380/375/17, від 15 липня 2020 року у справі № 369/9900/16, від 21 лютого 2018 року у справі № 488/5476/14, від 09 червня 2021 року у справі № 369/16416/18, від 16 червня 2021 року у справі № 359/11910/14, від 24 листопада 2021 року у справі № 369/16317/18, від 30 січня 2018 року у справі № 707/2192/15-ц, від 21 лютого 2018 року у справі № 488/5476/14-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 361/6826/16, від 28 вересня 2022 року у справі № 369/6522/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 369/12148/16-ц та у постановах Верховного суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-224цс 14, від 01 липня 2015 року у справі № 6-50цс15, від 24 грудня 2014 року у справі № 6-212цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-196цс15, від 21 січня 2015 року у справі № 6-224цс14 та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України).

Фактичні обставини

Суди встановили, що рішенням Гореницької сільської ради 31 сесії 25 скликання № 3/4 від 29 липня 2010 року ОСОБА_1 надано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2391 га, що розташована в АДРЕСА_1 .

На виконання зазначеного рішення 27 липня 2010 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на землю серії ЯЛ № 367474, зареєстрований в книзі записів державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 80, кадастровий номер :01:007:0647.

Відповідно до інформаційної довідки № 156977540 від 20 лютого 2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка за кадастровим номером :01:007:0647, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з 21 вересня 2016 року належить на праві власності ОСОБА_2 .

За інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 29 грудня 2018 року № 612 спірна земельна ділянка, відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003 року, відноситься до 44 кварталу 27 виділу, а відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2014 року, відноситься до 68 кварталу виділу 26, Приміського лісництва ДП «Київський лісгосп».

Відповідно до листа ДП «Київський лісгосп» № 02-02/879 від 14 листопада 2018 року спірна земельна ділянка :01:007:0647 накладається на земельну ділянку ДП «Київський лісгосп» (квартал 68 Приміського лісництва ДП «Київський лісгосп»), яка перебуває у постійному користуванні вказаного підприємства на підставі планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а саме планом лісонасаджень, картою-схемою розподілу території лісгоспу.

ДП «Київський лісгосп», як постійний користувач спірної земельної ділянки листом № 02-02/136 від 14 лютого 2019 року повідомив, що на момент прийняття оспорюваного рішення згоду на вилучення з постійного користування частини земельної ділянки лісогосподарського призначення з кадастровим номером :01:007:0647 не надавав. Вказана територія відносилася і на даний час обліковується в землях лісогосподарського призначення лісового фонду Приміського лісництва квартал 68 виділ 20, 21, 22, 23, 24, 26 згідно матеріалів лісовпорядкування 2014 року, по матеріалах лісовпорядкування 2003 року квартал 44 виділ 29,30,35,36,37.

Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства листом № 04-48/334 від 18 лютого 2019 року повідомило, що на момент прийняття оспорюваного рішення погодження на вилучення з постійного користування частини земельної ділянки лісогосподарського призначення з кадастровим номером :01:007:0647 не надавало.

Листом № 01-248 від 13 липня 2005 року ДП «Київський лісгосп» погодило вилучення земельної ділянки Приміського лісництва (квартал 44, виділу 27), площею 5,9 га, розташованої в межах населеного пункту с. Гореничі Києво-Святошинського району Київської області.

При цьому, ДП «Київський лісгосп» у своєму погодженні зазначає про вилучення вказаної земльної ділянки, площею 5,9 га та зарахування її до земель запасу Гореницької сільської ради.

Вилучення спірних земель з користування ДП «Київський лісгосп» відбулося на підставі рішення № 5 Гореницької сільської ради від 26серпня 2005 року, для чого сільською радою і отримувалася згода ДП «Київський лісгосп».

Позиція Верховного Суду

Щодо позовних вимог прокурора в інтересах ДП «Київський лісгосп»

Прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом (пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції України).

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу (частини третя, четверта статті 56 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на момент звернення прокурора з позовом у цій справі) прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21) зазначено, що: «заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон), має застосовуватись з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи. У контексті засадничого положення частини другої статті 19 Конституції України відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці першому частини третьої статті 23 Закону межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21), на яку посилається прокурор у касаційній скарзі, зазначено, що: «на відміну від прокурора та органів, через які діє держава, юридичні особи, які не є такими органами, діють як самостійні суб`єкти права - учасники правовідносин. Конституцією України та законом не передбачена можливість прокурора здійснювати процесуальні та інші дії, спрямовані на захист інтересів юридичних осіб. Зокрема, до повноважень прокурора не належить здійснення представництва в суді державних підприємств. При цьому інтереси юридичної особи можуть не збігатися з інтересами її учасників (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19, пункт 62)). Тому інтереси державного підприємства можуть не збігатися з інтересами держави, яка має статус засновника (вищого органу) такого підприємства (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 71)). Відповідно до статті 170 ЦК України держава у цивільних відносинах діє через органи державної влади, а не через державні підприємства. Виходячи з викладеного Велика Палата Верховного Суду підтверджує свій висновок про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі державного підприємства (пункт 8.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21)). У зв`язку з цим позовні вимоги прокурора, спрямовані на захист прав або інтересів не держави, а державного підприємства, не підлягають розгляду по суті, оскільки позовну заяву за такими вимогами фактично подано не від імені та в інтересах держави, а від імені та в інтересах державного підприємства, а прокурор не має повноважень на ведення справ в частині таких вимог. Отже, судові рішення підлягають скасуванню в частині розгляду по суті позову прокурора, поданого в інтересах ДП «Бориспільский лісгосп» із залишенням позову без розгляду в зазначеній частині».

Отже, судові рішення в цій частині підлягають скасуванню із залишенням позову без розгляду відповідно до пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України.

Щодо позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

До земель лісового фонду належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства (стаття 55 ЗК України).

У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону (частини перша, друга статті 84 ЗК України - тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За змістом статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини.

Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується (стаття 393 ЦК України).

Порушення порядку зміни цільового призначення земель є підставою, зокрема для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам (стаття 21 ЗК України).

У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки (див. висновок Верховного Суду України у постановах від 19 червня 2013 року у справі № 6-57цс13,від 01 липня 2015 року у справі № 6-319цс15).

У постанові Великої Палати Верховного Суду 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21), на яку посилається прокурор у касаційній скарзі, вказано, що: «у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 лютого 2020 року по справах № 911/3311/17, № 911/3574/17, 911/3897/17 та від 03 вересня 2020 року у справі № 911/3449/17 також сформульований висновок про те, що зайняття спірної земельної ділянки з порушенням положень ЗК України та ЛК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади; у такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. Велика Палата Верховного Суду погоджується з цим висновком по суті попри його неналежне обґрунтування у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду. У зазначеному висновку йдеться не про державну реєстрацію права власності за порушником (яке і розглядається як фактичне заволодіння), а про вчинення фізичних дій щодо земельної ділянки - її зайняття (яке не є заволодінням). Відповідно до принципу реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном його фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на таке майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. У таких випадках підлягає застосуванню стаття 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов)».

Зайняття земельних ділянок, зокрема шляхом часткового накладення, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном. При цьому негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.

Аналогічні висновки зроблені, зокрема у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року у справі № 363/2877/18 (провадження № 61-12012св20), від 16 лютого 2022 року у справі № 363/669/17 (провадження № 61-9067св21).

Питання розмежування віндикаційного та негаторного позовів висвітлювалось і в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 червня 2021 року в справі № 676/62/17 (провадження № 61-7083св19), від 18 січня 2023 року у справі № 369/10847/19 (провадження № 61-8403св21) де зазначено, що «серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Постанова суду апеляційної інстанції складається з, зокрема, мотивувальної частини із зазначенням: мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу (підпункт в пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України).

Касаційний суд зауважує, що законодавець імперативно визначив необхідність здійснювати відхилення доводу (аргументу) апеляційної скарги чи відзиву, з яким апеляційний суд не погоджується. При цьому не має значення, чи стосується такий довід (аргумент) судового рішення по суті, чи тільки процесуального питання (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року в справі № 501/1672/22 (провадження № 61-16084св23), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024 року в справі № 441/1159/21 (провадження № 61-14938св23)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2024 року у справі № 465/4217/14 (провадження № 61-5804св23) зазначено, що: «апеляційний суд не звернув уваги, що законодавець імперативно визначив необхідність здійснювати відхилення доводу (аргументу) апеляційної скарги чи відзиву, з яким апеляційний суд не погоджується. При цьому не має значення, чи стосується такий довід (аргумент) судового рішення по суті, чи тільки процесуального питання».

У справі, що переглядається:

перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі, в тому числі, Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства,звернувся з позовом до Гореницької сільської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння;

рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено, оскільки ДП «Київський лісгосп» листом № 01-248 від 13 липня 2005 року погодило вилучення земельної ділянки Приміського лісництва (квартал 44, виділу 27), площею 5,9 га, розташованої в межах населеного пункту с. Гореничі Києво-Святошинського району Київської області. Вилучення спірних земель з користування ДП «Київський лісгосп» відбулося на підставі рішення № 5 Гореницької сільської ради від 26 серпня 2005 року, для чого сільською радою і отримувалася згода ДП «Київський лісгосп». Зазначеним рішенням вилучені землі були передані до земель запасу Гореницької сільської ради, тому оспорюване рішення, є правомірним;

не погодившись з рішенням суду першої інстанції заступник керівника Київської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій серед іншого вказав, що надана у приватну власність ОСОБА_1 спірна земельна ділянка не входить до масиву земель площею 5,9 га, вилучених Гореницькою сільською радою, а тому належить до земель лісогосподарського призначення державної власності та перебуває у постійному користуванні ДП «Київський лісгосп»;

апеляційний суд не звернув уваги, що: законодавець імперативно визначив необхідність здійснювати відхилення доводу (аргументу) апеляційної скарги, з яким апеляційний суд не погоджується; не з`ясував, чи входить спірна земельна ділянка до масиву земель площею 5,9 га, вилучених Гореницькою сільською радою. Таким чином, апеляційний суд зробив передчасний висновок про залишення без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, тому в цій частині постанову апеляційного суду належить скасувати та передати справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду та висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 501/1672/22 (провадження № 61-16084св23), Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024 року у справі № 441/1159/21 (провадження № 61-14938св23), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2024 року у справі № 465/4217/14 (провадження № 61-5804св23), дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що:

касаційну скаргу слід задовольнити частково;

оскаржені судові рішення в частині позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі ДП «Київський лісгосп» скасувати, позов в цій частині залишити позову без розгляду;

постанову суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради та витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розподілу судових витрат

У постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції (підпункт «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України).

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено такий висновок, що «якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 411 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року в частині позовних вимог першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державного підприємства «Київське лісове господарство» скасувати, позов в цій частині залишити без розгляду.

Постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року в частині позовних вимог першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарствадо Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради та витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2022 року та постанова Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року в скасованих частинах втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. М. Коротун

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко