КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Мицик Ю.С.
Єдиний унікальний номер справи № 753/2135/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання сина,

встановив:

У січні 2024 року ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2 ) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що позивачка з відповідачем є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, відповідач відмовився визнавати факт свого батьківства щодо дитини. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року ОСОБА_1 було визнано батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 та видано повторно свідоцтво про його народження.

Позивачка вказувала, що з самого народження дитини відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Дитина перебуває на повному матеріальному забезпеченні позивачки. ОСОБА_3 є дитиною-інвалідом, потребує лікування та реабілітації, медичного огляду, що вимагає значних грошових витрат, тому позивачка вимушена звернутись до суду за захистом порушених прав та інтересів дитини.

Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, також просить стягнути з нього судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а витрати на правову допомогу - у вдвічі меншому розмірі.

У апеляційній скарзі відповідач заперечує факт ухилення від виконання ним батьківських обов`язків та ненадання матеріальної допомоги в утриманні дитини. Також вказує, що суд першої інстанції не врахував, що на даний час на утриманні відповідача перебуває його непрацездатна мати пенсійного віку, відповідач має ще одну неповнолітню дитину, на утримання якої сплачує аліменти у розмірі 1000 грн щомісячно, його середньомісячний заробіток становить 5755,75 грн.

Своїм правом на подачу відзиву позивачка ОСОБА_2 у встановлений строк не скористалась.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Києва, громадянина України, батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва. Зобов`язано Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису №4093 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, здійсненого 14 листопада 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, зазначивши батьком дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прізвище, ім`я та по-батькові дитини залишити без змін (а. с. 9-11). Рішення суду набрало законної сили.

Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 13 грудня 2023 року внесено зміни до актового запису №4093 про народження ОСОБА_3 , зазначено батьком дитини ОСОБА_1 , та 13 грудня 2023 року повторно видано свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_1 (а. с. 6).

Суд також установив, що сторони проживають окремо, дитина проживає разом з матір`ю. Домовленостей щодо розміру аліментів, на час подання позову до суду, між сторонами не досягнуто.

Дитина відповідно до Епікризу з медичної карти стаціонарного хворого №5694 має діагнози: F 84.1, F 71 - атиповий аутизм з інтелектуально-мнестичним недорозвиненням ступеню помірної розумової відсталості та F 80.1 - системне недорозвинення мовлення І рівня (а. с. №13).

ОСОБА_3 є дитиною-інвалідом з дитинства, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_2 , виданим 26 липня 2018 року Управлінням праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації (а. с. 14).

Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.2, 3 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, судом першої інстанції встановлено, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б були підставою для зменшення розміру аліментів або звільнення від їх сплати.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що середньомісячний заробіток відповідача, виходячи із сукупного доходу, становить 5755,75 грн, що підтверджується довідкою з місця роботи (а.с. 79).

Крім цього, відповідач має ще одну неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання якої сплачує аліменти, а також матір пенсійного віку - ОСОБА_5 , 1950 року народження (а.с.66-76).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, суд першої інстанції не врахував матеріальне становище платника аліментів та наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей, а тому рішення суду в цій частині підлягає зміні шляхом зменшення розміру аліментів.

Разом з цим, суд ураховує стан здоров`я дитини - ОСОБА_3 , якому, відповідно до медичних рекомендацій, потрібен постійний нагляд дільничного психіатра за місцем проживання, психологокорекція, дефектологічна корекція (довготривало) та лікування лікарськими засобами, що вимагає значних грошових витрат.

Суд також звертає увагу, що відповідач є працездатною особою, працевлаштований, отримує заробітну плату. Крім цього, позивач не довів, що його матір потребує матеріальної допомоги і відповідач є єдиною особою, яка таку допомогу може надати.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги щодо розподілу судових витрат, колегія суддів доходить висновку, що рішення в цій частині є законним та обґрунтованим з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У відповідності із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частиною 4 ст.137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі №910/906/18.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується копією договору про надання правничої допомоги від 26 січня 2024 року; актом виконаних робіт від 26 січня 2024 року, квитанцією до прибуткового касового ордера № 29-12/24 від 29 січня 2024 року на суму 7000,00 грн.

Заяв про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу від відповідача до суду не надходило.

Стягуючи з відповідача на користь позивачки судові витрати у розмірі 7000 грн, суд урахував те, що позов підлягає задоволенню, а також звернув увагу на обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру і колегія суддів з таким висновком погоджується.

Порушень норм процесуального права під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат суд також не установив.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині визначення розміру аліментів.

Керуючись ст.ст. 141, 365, 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 року змінити в частині визначення розміру аліментів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 січня 2024року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова