КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року місто Київ.

Справа № 369/7419/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/13587/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировська О.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2022 року

у справі за позовом прокурора Київської області, який діє в інтересах держави в особі: Чабанівської селищної ради до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Фастівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним наказу, розпорядження та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ

У червні 2020 року прокурор Київської області, який діє в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними наказу, розпоряджень та витребування землі з чужого незаконного володіння.

Позов мотивував тим, що розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 26 червня 2009 року № 529 вилучено з постійного користування Дослідницького господарства «Чабани» (далі - ДГ «Чабани») земельну ділянку площею 9 га, розташовану в межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області, та змінено її цільове призначення на «землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення». Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 03 вересня 2009 року № 1103 земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0074 та площею 9 га передано в довгострокову оренду ТОВ «Рей-Марк», на підтвердження чого укладено договір оренди землі від 08 вересня 2009 року.

Надалі, на підставі рішення Господарського суду Київської області від 20 жовтня 2014 року в справі № 911/897/13, яке набрало законної сили, договір оренди земельної ділянки був розірваний, а земельна ділянка - повернута у власність держави.

Вказував, що в жовтні 2017 року прокуратура під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні виявила, що на підставі наказу Головного управління Держземагентства у Київській області від 13 січня 2014 року № КИ/:03:002/00012139 у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства передано земельну ділянку площею 1,4843 га з кадастровим номером :03:002:5033, який 27 січня 2014 року зареєстрував за собою право власності на неї.

Надалі, ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 31 липня 2014 року № 1105 відчужив зазначену земельну ділянку на користь ОСОБА_2 , який здійснив її поділ, внаслідок чого утворились дві земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:002:5089 площею 0,4843 га; :03:002:5088 площею 1,0 га.

Надалі, ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу від 19 липня 2018 року відчужив земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:002:5089, :03:002:5088 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які набули їх у спільну часткову власність по 1/2 частці кожний.

На замовлення ОСОБА_4 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:002:5089 та :03:002:5088, цільове призначення яких змінюється із земель - для ведення особистого селянського господарства на землі для індивідуального садівництва, в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області, який затверджено розпорядженнями Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 07 березня 2019 року № 165 та № 166.

Таким чином, у спільній частковій власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відповідно до даних Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень перебувають земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:002:5089 площею 0,4843 га; :03:002:5088 площею 1,0 га, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області.

Зазначав, що відповідно до інформації, викладеної в листі КДП «Київгеоінформатика», та доданих до нього картографічних матеріалів, земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:5033 повністю відведена за рахунок та накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0074 площею 9 га, яка перебувала в оренді ТОВ «Рей-Марк» та мала цільове призначення «землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення».

Тому прокурор вважав, що наказ Головного управління Держземагентства у Київській області від 13 січня 2014 року № КИ/:03:002/00012142 суперечить вимогам статей 20, 116, 122 ЗК України, оскільки розпорядження землями промисловості не відноситься до компетенції Головного управління Держземагентства у Київській області, що свідчить про те, що він прийнятий неуповноваженим органом з перевищенням своїх повноважень, у зв`язку з чим вказаний наказ підлягає визнанню недійсним. Крім того, зазначав, що при передачі Головним управлінням Держземагентства у Київській області спірної земельної ділянки у приватну власність порушено порядок зміни її цільового призначення.

Посилаючись на те, що наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 13 січня 2014 року № КИ/:03:002/00012142 щодо відведення у власність спірної земельної ділянки та розпорядженнями Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 07 березня 2019 року № 165 та № 166 щодо поділу земельної ділянки та зміни їх цільового призначення порушено інтереси Київської обласної державної адміністрації як власника цих земельних ділянок, прокурор просив суд ухвалити рішення, яким:

- визнати поважними причини пропуску прокурором строку позовної давності для звернення до суду з цим позовом та поновити його;

- визнати недійсним наказ Головного управління Держземагентства у Київській області від 13 січня 2014 року № КИ/:03:002/00012139 про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,4843 га з кадастровим номером :03:002:5033, розташованої в адміністративних межах Чабанівської сільської ради;

- визнати недійсним розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 07 березня 2019 року № 165 щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:5089 із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для індивідуального садівництва;

- визнати недійсним розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 07 березня 2019 року № 166 у частині зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:5088 із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для індивідуального садівництва;

- витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння у вигляді спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:5089, площею 0,4843 га, вартістю 129 280,00 грн, та земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:5088, площею 1,0 га, вартістю 266 943,00 грн, які розташовані в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, заступник керівника Київської обласної прокуратури Грабець І. подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову. Крім цього, просив стягнути з відповідачів на користь позивача понесені останнім судові витрати у вигляді судового збору.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, судом першої інстанції зазначено, що позов подано з пропуском позовної давності, що стало підставою для відмови в позові.

Водночас, судом повністю проігноровано доводи прокурора, що про факт наведених порушень вимог земельного законодавства та вибуття спірної земельної ділянки з володіння Київської обласної державної адміністрації останній стало відомо у жовтні 2017 року, після пред`явлення прокуратурою Київської області аналогічної позовної заяви в інтересах обласної державної адміністрації у справі № 369/11064/17. Отриманий останньою примірник позовної заяви з додатками містив вичерпний перелік доказів, у тому числі копію листа КДП «Київгеоінформатика» від 09.10.2017 року № 01-01/481, аналіз яких давав об`єктивну можливість встановити факт незаконного відведення спірної землі.

Таким чином, оскільки до проведення прокурором відповідної перевірки вказаного факту розпорядження землею з цільовим призначенням - землі для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, порушення інтересів держави та незаконність виділення спірної землі у приватну власність органами державного контролю не виявлялись, відповідно Київській обласній державній адміністрації не могло бути відомо про наявність підстав для вжиття заходів реагування та поновлення інтересів держави у позасудовому чи судовому порядку.

Тобто, виявлення вказаних порушень могло бути результатом виключно перевірки органів державного контролю чи правоохоронних органів, яка у даному випадку відбулась під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0000158, на підставі матеріалів якого отримано лист КДП «Київгеоінформатика» від 09.10.2017 року № 01-01/481.

Крім того, суд дійшов помилкового висновку, що органи прокуратури також могли дізнатися про прийняття спірного наказу з 13.01.2014 року в силу здійснення прокурорського нагляду у відповідності до вимог наказу Генерального прокурора України № 3-гн від 07.11.2012 року.

При цьому, судом не враховано, що згідно п. 6.2, 7.1 наказу Генерального прокурора України № 3-гн від 07.11.2012 прокуратура не підміняє органи відомчого управління та контролю. Прокурорські перевірки дотримання вимог законів проводяться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора.

Таким чином, за відсутності повідомлень від контролюючих органів, звернень осіб чи будь-якої іншої інформації про незаконність спірного наказу прокурор не міг та не мав можливості дізнатись про порушення інтересів держави через недотримання Головним управлінням Держземагентства у Київській області вимог земельного законодавства.

Крім того, судом помилково застосовано наслідки спливу позовної давності до всіх позовних вимог, зокрема, щодо вимог про визнання недійсними розпоряджень Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 07.03.2019 року за №№ 165, 166, щодо яких трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 261 Цивільного кодексу України, на момент звернення до суду не сплив.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року апеляційну скаргу задоволено частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2022 року скасував та постановив у справі нове судове рішення, яким позов прокурора Київської області, який діє в інтересах держави в особі Чабанівської селищної ради, задовольнив частково.

Витребував на користь держави в особі Чабанівської селищної ради з незаконного володіння у вигляді спільної часткової власності ОСОБА_4 , розмір частки 1/2, та ОСОБА_3 , розмір частки 1/2, земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:5089, площею 0,4843 га, вартістю 129 280,00 грн, та земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:5088, площею 1,0 га, вартістю 266 943,00 грн, які розташовані в адміністративних межах Чабанівської селищної ради.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Стягнув у рівних частинах з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь Київської обласної прокуратури судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 36 750,00 грн, по 18 375,00 грн з кожного.

Постановою Верховного Суду від 29 травня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_4 , яку подав представник - адвокат Жовтоног Микола Миколайович задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи судове рішення апеляційного суду, Верховний Суд дійшов до висновку, що суд першої інстанції, так і апеляційний суд дійшли правильного висновку про доведеність позивачем наявності порушеного права держави внаслідок передання органами Держземагентства земель промисловості у власність фізичних осіб, однак висновки суду апеляційної інстанції, щодо відсутності підстав застосування позовної давності, є передчасними. Верховний суд зазначив, що для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Як відомо з матеріалів справи ОСОБА_4 наголошував на тому, що про порушення прав держави прокурор дізнався в квітні 2017 року при здійсненні процесуального керівництва в кримінальному провадженні № 0000158, про що він неодноразово зазначав при розгляді численних подібних справ у судах першої інстанції, зокрема в справах № 369/9012/18 та № 369/3477/20 (т. 2, а. с. 14-18).

Однак, суд апеляційної інстанції наведеного вище належним чином не спростував, взагалі не звернув уваги на такі доводи відповідача та не навів мотиви їх прийнятті чи відхилення.

У судовому засіданні представник позивача - прокурор Стовбчатий А.Ю. просив задовольнити апеляційну скаргу. Представники ОСОБА_4 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги. Інші учасники справи та їхні представники в судове засідання не з`явились, про дату час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора та представників відповідача ОСОБА_4 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 26 червня 2009 року № 529 «Про вилучення, зміну цільового призначення та надання в оренду земельної ділянки ТОВ «Рей-Марк» із постійного користування Дослідницького господарства «Чабани» вилучено земельну ділянку площею 9 га, що розташована в межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району, змінено її цільове призначення та передано в оренду ТОВ «Рей-Марк».

Зокрема, пунктом 3 цього розпорядження змінено цільове призначення зазначеної земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення на категорію земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, а надану в оренду земельну ділянку віднесено до земель промисловості (т. 1, а. с. 7).

Договір оренди вказаної земельної ділянки від імені Київської обласної державної адміністрації доручено укласти Києво-Святошинській районній державній адміністрації, розпорядженням якої від 03 вересня 2009 року № 1103 у довгострокову оренду ТОВ «Рей-Марк» передано земельну ділянку площею 9 га, розташовану в адміністративних межах Чабанівської селищної ради, кадастровий номер :03:002:0074.

На підставі вказаного розпорядження між ТОВ «Рей-Марк» та Києво-Святошинською районною державною адміністрацією укладено договір оренди земельної ділянки від 08 вересня 2009 року, державну реєстрацію якого здійснено 14 грудня 2009 року за № 55 (т. 1, а. с. 18-20).

Відповідно до умов указаного договору в оренду ТОВ «Рей-Марк» передана земельна ділянка для будівництва торгово-офісного, ресторанно-готельного комплексу. Цільове призначення земельної ділянки - землі промисловості.

18 січня 2013 року заступником прокурора Києво-Святошинського району, у зв`язку з виявленими порушеннями чинного законодавства, до ТОВ «Рей-Марк» пред`явлено позовну заяву про розірвання вищевказаного договору оренди та повернення землі.

Рішенням Господарського суду Київської області від 29 травня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18 грудня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано, позовні вимоги прокуратури задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ТОВ «Рей-Марк» подало касаційну скаргу, за результатами розгляду якої постановою Вищого господарського суду України від 24 квітня 2014 року скасовано вищевказане рішення суду апеляційної інстанції, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Київської області в іншому складі суду.

Рішенням Господарського суду Київської області від 20 жовтня 2014 року в справі № 911/897/13 позовні вимоги прокурора задоволено в повному обсязі, договір оренди земельної ділянки від 08 вересня 2009 року розірвано, ТОВ «Рей-Марк» зобов`язано повернути спірну земельну ділянку на користь держави. Вказане судове рішення не оскаржувалось та 11 листопада 2014 року набрало законної сили.

Таким чином, у користування держави була повернута земельна ділянка площею 9 га, кадастровий номер :03:002:0074, розташована в адміністративних межах Чабанівської селищної ради, з цільовим призначення - землі промисловості.

Наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 13 січня 2014 року № КИ/:03:002/00012139 у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства передано земельну ділянку площею 1,4843 га з кадастровим номером :03:002:5033 (т. 1, а. с. 21).

Надалі, ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 31 липня 2014 року відчужив спірну земельну ділянку ОСОБА_2 , який здійснив її поділ, внаслідок чого утворились земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:002:5089 площею 0,4843 га; :03:002:5088, площею 1,0 га.

19 липня 2018 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу відчужив земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:5089, площею 0,4843 га, на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які набули її у спільну часткову власність по 1/2 частці кожний (т. 1, а. с. 26, 27).

Також ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 19 липня 2018 року відчужив земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:5088, площею 1,0 га на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які набули її у спільну часткову власність по 1/2 частці кожний (т. 1 а. с. 28, 29).

У зв`язку з цим, 19 липня 2018 року за ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на підставі рішень приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Біккінеєвої І. А. № 42133320 та № 42132707 зареєстровано право власності на вказані об`єкти нерухомого майна.

Надалі, на замовлення ОСОБА_4 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з кадастровими номерами :03:002:5089 та :03:002:5088, цільове призначення яких змінюється із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для індивідуального садівництва, в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області, який затверджено розпорядженнями Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 07 березня 2019 року № 165 та № 166 (т. 1 а. с. 22-25).

З огляду на зміст постанови Верховного Суду в даній справі, а також на встановлені судом обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність позивачем наявності порушеного права держави внаслідок передання органами Держземагентства земель промисловості у власність фізичних осіб.

Тому межами апеляційного перегляду в даній справі є лише перевірка правильності висновку суду першої інстанції, щодо попуску прокурором позовної давності при зверненні до суду з даним позовом.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади. Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієїособи знати про такі обставини.

Суди встановили, що спірна земельна ділянка вибула з власності держави на підставі розпорядження ГУ Держземагентства у Київській області, яке не мало права розпоряджатися цією земельної ділянкою з огляду на її цільове призначення, в січні 2014 року. Натомість з цим позовом прокурор звернувся до суду в червні 2020 року.

Обґрунтовуючи подання позову через шість років після прийняття оскарженого наказу, прокурор посилався на те, що про порушення прав держави він дізнався в ході здійснення процесуального керівництва в кримінальному провадженні № 0000158 після співставлення землевпорядної документації та відомостей, отриманих від КДП «Київгеоінформатака» в жовтні 2017 року.

Вказував також, що орган, уповноважений на захист інтересів держави у спірних правовідносинах (на той момент - Київська обласна державна адміністрація), дізнався про порушення прав держави лише після пред`явлення прокуратурою Київської області у жовтні 2017 року позову в справі № 369/11064/17.

ОСОБА_4 проти таких доводів позивача заперечував та наполягав на тому, що про порушення прав держави Київська обласна державна адміністрація як орган, уповноважений на захист інтересів держави у спірних правовідносинах, та прокурор, наділений на той час функцією моніторингу дотримання органами державної влади земельного законодавства, могли дізнатися з моменту прийняття оспорюваного наказу в січні 2014 року, в зв`язку з чим подав до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права раніше.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду також дійшла висновку про те, що момент, з якого починається перебіг позовної давності, не слід пов`язувати з днем, коли позивачу стало відомо про рішення суду щодо спірної земельної ділянки в іншій справі.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність треба обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 12 квітня2017 року у справі № 6-1852цс16 і Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц та від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц).

Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 та від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що про порушення прав держави Київська обласна державна адміністрація мала об`єктивну змогу довідатися з моменту прийняття оспорюваного наказу ГУ Держземагентства у Київській області від 13 січня 2014 року № КИ/.03.002/00012141.

За змістом частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналізуючи відомості, наявні в Єдиному державному реєстрі судових рішень, апеляційний суд зауважує, що в справі № 369/11064/17 та в справах № 369/9012/18 і № 369/3477/20 прокурор звертався з позовами про витребування на користь держави земельних ділянок, розташованих в тому ж масиві земель промисловості, що й спірна в цій справі земельна ділянка.

Предметом оскарження в кожній із наведених справ були накази ГУ Держземагентства у Київській області від тієї ж дати, що й оспорюваний наказ у цій справі (13 січня 2014 року), щодо передання у власність фізичних осіб суміжних земельних ділянок, які, на переконання прокурора, відносилися до земель промисловості як складові однієї і тієї ж земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0074 площею 9,0 га, що перебувала в оренді ТОВ «Рей- Марк».

Свої позови в справах № 369/11064/17, № 369/9012/18 і № 369/3477/20 прокурор обґрунтовував одними й тими ж обставинами, зокрема, відсутністю у Держземагентства повноважень розпоряджатися землями промисловості, а виникнення права на звернення до суду з позовом пов`язував із початком здійснення прокурором процесуального керівництва в кримінальному провадженні№ ;0000158.

У зазначених справах суди дійшли висновку про відмову в задоволенні позовів прокурора з підстав пропуску ним позовної давності та констатували, що про порушення прав держави Київська обласна державна адміністрація в силу наданих їй законом повноважень могла та повинна була дізнатися раніше за прокурора, а саме з моменту прийняття оспорюваних наказів від 13 січня 2014 року. Судові рішення в зазначених справах прокурором або Київською обласною державною адміністрацією не оскаржувалися та набрали законної сили.

З огляду на викладене місцевий суд обґрунтовано відхилив доводи прокурора про те, що про порушення своїх прав Київська обласна державна адміністрація дізналася лише після здійснення прокурором процесуального керівництва в кримінальному провадженні та пред`явлення ним позову в іншій справі. Суд першої інстанції правильно виходив із того, що проведення прокурором перевірок та виконання покладених на нього законом повноважень не може впливати на момент, з якого орган, уповноважений на захист інтересів держави в спірних правовідносинах, довідався або міг довідатися про порушення своїх прав.

Колегія суддів бере до уваги, що за встановлених у цій справі судами обставин прокурор у березні 2013 року звертався до Господарського суду Київської області з позовом (справа № 911/897/13) про розірвання договору оренди земельної ділянки площею 9,00 га з кадастровим номером :03:002:0074, за рахунок якої утворені земельні ділянки, передачу яких у приватну власність фізичних осіб прокурор оспорює в справі, яка переглядається, а також у справах № 369/11064/17, № 369/9012/18, № 369/3477/20.

Перебування з березня 2013 року на контролі прокурора питання дотримання чинного законодавства органами державної влади при розпорядженні масивом земель промисловості, до якого, на переконання позивача, входить і спірна в цій справі земельна ділянка, додатково вказує на те, що про порушення прав держави позивач мав об`єктивну змогу довідатися з моменту прийняття оспорюваного наказу ГУ Держземагентства у Київській області, тобто з січня 2014 року.

Аналогічний за змістом висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 369/7429/20.

В позовній заяві прокурор просив визнати поважними причини пропуску строку, разом з тим обставини на які посилався прокурор як на поважні причини, зводились до того, що про порушене право прокурор довідався, лише отримавши лист в жовтні 2017 року про те, що спірна земельна ділянка є частиною земельної ділянки, яка була повернута державі на підставі рішення Господарського суду, а уповноважений орган довідався вже після подачі позову прокурором.

Разом з тим, колегія суддів виходить з того, що позивач мав об`єктивну можливість довідатись про порушення прав держави з січня 2014 року.

З огляду на зазначене, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову через пропуск позовної давності є вірним.

Реагуючи на вказівки, які містяться в постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року, про те, що закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом проінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з моментом, коли саме уповноваженому органу, право якого порушено внаслідок прийнятого незаконного рішення, чи прокуророві стало відомо про таке порушення, колегія суддів зазначає таке.

Відмовляючи в задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності, суд першої інстанції виходив із того, що як уповноважений на захист інтересів держави у спірних правовідносинах орган, так і прокурор мали об`єктивну змогу довідатися про порушення своїх прав з січня 2014 року.

Додаткове посилання місцевого суду на те, що Київська обласна державна адміністрація як уповноваженийорган держави на розпорядження землями промисловості, що перебувають у державній власності, та зобов`язаний знати про стан своїх майнових прав, могла довідатися про порушення своїх прав з дати прийняття оскаржуваного наказу Держземагенства,не вплинуло на правильність висновку суду про пропуск прокурором позовної давності та відсутності об`єктивних поважних причин, які перешкодили прокурору звернутись з позовом за захистом порушеного права держави в межах трирічного строку звернення до суду.

Враховуючи встановлене, та керуючись ст. 375 ЦПК України апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокуратури слід залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382,ст.384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених статтею 389ЦПК України.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2024 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська