КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 372/3539/23
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4088/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Близнюк А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «ОТП Банк» та представника приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича - адвоката Коваля Ростислава Олександровича на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 18 серпня 2023 року (суддя Висоцька Г.В.) у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії, бездіяльність приватного виконавця та визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

встановив:

у липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, у якій просив визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 23 червня 2023 року, зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. повернути виконавчий лист Обухівського районного суду Київської області від 11 листопада 2010 року по справі № 2-315/09 стягувачу без прийняття до виконання.

Мотивуючи подану скаргу, ОСОБА_1 зазначав, що приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з порушенням положень Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, оскільки боржник - ОСОБА_1 не має жодного майна на території Київської області, яке підлягає стягненню. Скаржник зазначав, що враховуючи викладене, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Сидорчук А.А. повинен був повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання.

Також скаржник посилався на порушення приватним виконавцем Сидорчуком А.А. статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у виконавчому листі стягувачем є ПАТ «ОТП Банк», а в постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено стягувачем АТ «ОТП Банк». Однак, матеріали справи не містять постанови про зміну сторони виконавчого провадження у зв`язку із зміною найменування юридичної особи, хоча стягувач у своїй заяві і просив винести відповідну постанову.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 18 серпня 2023 року скаргу задоволено частково, визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 23 червня 2023 року. В іншій частині

скарги відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. - адвокат Коваль Р.О. просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Представник приватного виконавця зазначає, що дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі чинного та дійсного виконавчого листа, виданого 11 листопада 2010 року Обухівським районним судом Київської області по справі № 2-315/09, відповідають вимогам законодавства України та є правомірними, оскільки до заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження були долучені копії документів підтверджуючих право власності боржника на вказану у виконавчому документі земельну ділянку, а саме витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, державний акт про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :03:003:0088, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, витяг з Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна та нотаріально посвідчений договір іпотеки (майнової поруки) № PL07-303/28-2/.

Також представник приватного виконавця посилається на те, що у відповідності до положень статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», на стадії відкриття виконавчого провадження на підставі дійсного та чинного виконавчого документа саме стягувач реалізує своє право вибору місця відкриття виконавчого провадження.

У поданій апеляційній скарзі представник АТ «ОТП Банк» - адвокат Киричук Р.П. також просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні скарги відмовити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та зазначає, що факт належності боржнику предмета іпотеки, а саме земельної ділянки, площею 0,0933 га, кадастровий номер :03:003:0088 для ведення садівництва, що розташована на території смт. Козин, Обухівського району, Київської області в с/т «Ветеран» та садового будинку, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 , встановлено судом.

Також представник стягувача стверджує, що відсутність інформації в державному реєстрі про належність майна боржнику не свідчить про належність чи неналежність такого майна боржнику, а питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, під час виконання судових рішень, вирішується судом в порядку статті 440 ЦПК України за поданням виконавця.

Крім цього, представник стягувача посилається на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 23 травня 2019 року по справі № 922/3707/17, що державна реєстрації речових прав на нерухоме майно не є підставою для набуття таких прав, а є похідним від таких підстав юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою на підставі правовстановлюючих документів вже набутого права.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі посилається на положення частини 1 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», якою врегульовано відкриття виконавчого провадження державним виконавцем, в той час як виконавче провадження № НОМЕР_1 відкрито приватним виконавцем і мають бути застосовані положення частини 2 статті 24 цього Закону.

У відзиві на апеляційні скарги представник ОСОБА_1 - адвокат Ігнатенко В.М. просить залишити їх без задоволення, а ухвалу суду без змін, посилаючись на те, що майно, зазначене у виконавчому листі, не належить боржнику та не зареєстроване за ним, оскільки було відчужене ним 17 квітня 2015 року на підставі договорів купівлі-продажу 3284 та 3287, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального

округу Каплуном Ю.В.

Представник боржника зазначає, що на момент відкриття виконавчого провадження вищевказане майно належало та було зареєстроване за третьою особою, а не боржником, а тому висновки суду першої інстанції є правомірними та ґрунтуються на фактах, встановлених раніше Київським апеляційним судом у справі № 372/4145/19, і на момент відкриття виконавчого провадження договори купівлі-продажу, на підставі яких відчужено дане майно, не були визнані недійсними.

Також представник боржника вважає, що додані до апеляційної скарги витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № 176760206 та № 176755953 від 8 серпня 2019 року, не відображають актуальної інформації щодо належності спірного майна, та, крім цього, вказані докази не були подані до суду першої інстанції, а тому не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом.

Стосовно посилання представника стягувача на застосування судом не тієї частини статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», представник боржника стверджує, що у разі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження за місцем знаходження боржника, частини 1 та 2 статті 24 цього Закону врегульовують це питання однаково, а скасування правильного по своїй суті та законного судового рішення буде суперечити загальним засадам цивільного судочинства.

Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Сидорчук А.А. та його представник - адвокат Коваль Р.О., будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.104-105 т.4), у судове засідання не з`явилися, приватний виконавець Сидорчук А.А. причини неявки апеляційному суду не повідомив, адвокат Коваль Р.О. направив на електронну пошту Київського апеляційного суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, яке підписане його електронним підписом (с.с.106-108 т.4).

Виходячи з положень ст. 372 ЦПК України, апеляційний суд розглянув апеляційні скарги у відсутність приватного виконавця та його представника.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника стягувача АТ «ОТП Банк» - адвоката Киричука Р.П., який апеляційні скарги підтримав, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Ігнатенка В.М., який проти задоволення апеляційних скарг заперечував, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву на них, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Юнекс» за договором про надання кредитної лінії № CR 07-294/28-2 від 11 червня 2007 року, між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки (майнової поруки) № PL 07-303/28-2 від 11 червня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Рвач Ж.В., зареєстрований в реєстрі за № 1750 (с.с.8-15 т.1).

Відповідно до умов вказаного договору іпотеки, ОСОБА_1 в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме земельну ділянку (кадастровий номер: :03:003:0088), площею 0,0933 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , який розташований на зазначеній земельній ділянці.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 3 червня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ «Юнекс» на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 985 795,70грн та судові витрати в розмірі 1730грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, на підставі договору іпотеки від 11 червня 2007 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,0933 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 на підставі

державного акту на право власності на землю серії ЯБ № 304246 від 13 січня 2006 року, та садовий будинок АДРЕСА_2 , який розташований на зазначеній земельній ділянці, який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Козинською селищною радою (с.с.247-251 т.2).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 30 вересня 2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Обухівського районного суду Київської області від 3 червня 2010 року змінено, викладено абзац 5 резолютивної частини в наступній редакції: «В рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами (зі змінами та доповненнями) від 11 червня 2007 року в розмірі 5 985 795,70грн, а саме заборгованості по кредиту - 4 230 000грн; заборгованості по відсоткам - 1 355 822,75грн; заборгованості по пені - 399 972,95грн, а також відшкодування судових витрат в сумі 1730грн та відповідно до договору іпотеки від 11 червня 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,0933 га (кадастровий номер :03:003:0088) для ведення садівництва, що розташована на території смт. Козин, Обухівського району, Київської області, в с/т «Ветеран», та належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на землю серія ЯБ № 304246, виданого 13 січня 2006 року, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0709, цільове призначення для ведення садівництва, та садовий будинок, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно, виданого Козинською селищною радою 15 травня 2006 року та зареєстроване Обухівським бюро технічної інвентаризації (реєстраційний номер: 14754497, номер запису: 79 в книзі: 3). В іншій частині рішення суду залишено без змін (с.с.316-322 т.2).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2011 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Обухівського районного суду Київської області від 3 червня 2010 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 30 вересня 2010 року залишено без змін (с.с.65-66 т.3).

11 листопада 2010 року представник ПАТ «ОТП Банк» отримав виконавчі листи, видані Обухівським районним судом Київської області (с.с.331 т.2).

На підставі виконавчого листа № 2-315/09, виданого Обухівським районним судом Київської області 11 листопада 2010 року, головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Ахмад Н.І. 29 листопада 2010 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 (с.с.87-88 т.3).

25 червня 2020 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чмілем А.В. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку з неможливістю звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки вказане майно не зареєстроване за боржником (с.с.197-199 т.3).

21 червня 2023 року АТ «ОТП Банк» подало для виконання приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Сидорчуку А.А. виконавчий лист № 2-315/09, виданий Обухівським районним судом Київської області 11 листопада 2010 року, на підставі якого 23 червня 2023 року приватним виконавцем Сидорчуком А.А. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 (с.с.190-191 т.3).

Частково задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що до заяви стягувача не були додані документи, які підтверджують наявність у

боржника майна на території, на яку поширюється компетенція приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А., а боржник зареєстрований у місті Києві, тому приватний виконавець не мав правових підстав для відкриття виконавчого провадження.

Також суд першої інстанції послався на постанову Київського апеляційного суду у справі № 372/4145/19 від 27 жовтня 2022 року, якою стягувачу відмовлено у задоволенні позову про застосування наслідків недійсності правочинів, на підставі яких було відчужено майно, яке вказане у виконавчому листі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частина 1 статті 18 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Згідно частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі помилково зробив посилання на частину 1 цієї статті Закону, хоча постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 прийнято приватним виконавцем, втім обидві

частини цієї статті Закону передбачають можливість відкриття виконавчого провадження за місцезнаходженням майна боржника, а тому таке посилання суду першої інстанції не має ключового значення для вирішення спору та не може бути підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Згідно змісту виконавчого листа № 2-315/09, виданого 11 листопада 2010 року Обухівський районним судом Київської області, виконанню підлягає рішення суду, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами (зі змінами та доповненнями) від 11 червня 2007 року в розмірі 5 985 795,70грн, а саме заборгованості по кредиту - 4 230 000грн; заборгованості по відсоткам - 1 355 822,75грн; заборгованості по пені - 399 972,95грн, а також відшкодування судових витрат в сумі 1730грн та відповідно до договору іпотеки від 11 червня 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,0933 га (кадастровий номер :03:003:0088) для ведення садівництва, що розташована на території смт. Козин, Обухівського району, Київської області, в с/т «Ветеран», та належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на землю серія ЯБ № 304246, виданого 13 січня 2006 року, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0709, цільове призначення для ведення садівництва, та садовий будинок, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно, виданого Козинською селищною радою 15 травня 2006 року та зареєстроване Обухівським бюро технічної інвентаризації (реєстраційний номер: 14754497, номер запису: 79 в книзі: 3).

Отже, у виконавчому листі судом зазначено майно боржника, на яке необхідно звернути стягнення у рахунок погашення його заборгованості та зазначено, що вказане майно належить ОСОБА_1 на праві власності, і вказане майно знаходиться на території Обухівського району Київської області, тобто у виконавчому окрузі, де здійснює свою діяльність приватний виконавець Сидорчук А.А.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частина 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав

заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8)

стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку; 12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

Рішення суду, на підставі якого виданий виконавчий лист № 2-315/09 від 11 листопада 2010 року, набрало законної сили і на час пред`явлення виконавчого листа до виконання не скасовано, виконавчий лист не визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відсутні інші обставини, перелік яких наведено у частині 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак приватний виконавець Сидорчук А.А. не мав правових підстав для повернення виконавчого документа стягувачу.

Та обставина, що майно, на яке суд своїм рішенням звернув стягнення у погашення заборгованості, на час подання виконавчого листа до виконання не належить ОСОБА_1 , не є підставою для не прийняття виконавчого листа до виконання та повернення його стягувачу на стадії вирішення приватним виконавцем питання про відкриття виконавчого провадження, так як це не передбачено нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції вказані обставини не врахував та прийшов до помилкового висновку, що приватний виконавець Сидорчук А.А. неправомірно відкрив виконавче провадження за виконавчим листом, виданим Обухівським районним судом Київської області 11 листопада 2010 року.

Колегія суддів вважає, що посилання суду першої інстанції на постанову Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року у справі № 372/4145/19, якою відмовлено у задоволенні позову АТ «ОТП Банк» про застосування наслідків недійсності правочинів, як на підставі для задоволення скарги ОСОБА_1 , є безпідставним, так як вказана постанова не скасувала рішення суду, на виконання якого був виданий виконавчий лист № 2-315/09.

Крім того, постанова Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року у справі № 372/4145/19 скасована Верховним Судом 29 листопада 2023 року і спір переданий на розгляд до господарського суду Київської області.

Також колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі (частина друга статті 2 ЦПК України).

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Тлумачення цих норм дозволяє дійти висновку про те, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

У пунктах 68, 70-72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця...»

Звертаючись до суду з даною скаргою, ОСОБА_1 не зазначив, які саме його права чи свободи порушені діями приватного виконавця при відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-315/09, виданим Обухівським районним судом Київської області 11 листопада 2010 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,0933 га (кадастровий номер :03:003:0088) для ведення садівництва, що розташована на території смт. Козин, Обухівського району, Київської області, в с/т «Ветеран» та садовий будинок, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 .

Судом першої інстанції також не було встановлено і у судовому рішенні не зазначено, на захист яких саме порушених прав та інтересів ОСОБА_1 прийнято судове рішення про скасування постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Також суд першої інстанції не зазначив, на підставі яких доказів та норм матеріального права зроблено висновок, що виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили, порушує права ОСОБА_1 , та не підлягає виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права, висновки суду не відповідають наданим доказам, при розгляді справи допущені порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні апеляційної скарги АТ «ОТП Банк» сплачений судовий збір у сумі 2 684грн, а приватним виконавцем Сидорчуком А.А. - сплачений судовий збір у сумі 536грн.

Оскільки апеляційній скарги підлягають задоволенню, з ОСОБА_1 підлягає

стягненню судовий збір, сплачений апелянтами за подання апеляційних скарг.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційні скарги Акціонерного товариства «ОТП Банк»та представника приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича - адвоката Коваля Ростислава Олександровича задовольнити.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 18 серпня 2023 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 на дії, бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича, визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» сплачений судовий збір у сумі 2 684грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича сплачений судовий збір у сумі 536грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 5 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук