СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/4783/24
пр. № 2/759/2619/24
02 липня 2024 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Єросової І.Ю.,
при секретарі судових засідань Шило М.І.,
за участі представника позивача Вдовики О.М. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про встановлення порядку користування квартирою,
02.03.2024 р. адвокат Вдовика О.М., яка представляє інтереси позивача, засобами поштового зв`язку звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, у якому просить встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_3 шляхом виділення відповідачу у користування житлову кімнату позначену у технічному паспорті під № НОМЕР_1 площею 10,1 кв.м та лоджію позначену у технічному паспорті під № НОМЕР_2 площею 3,7х1.0 кв.м., позивачу кімнату позначену у технічному паспорті під № НОМЕР_3 площею 17,1 кв.м. В загальному користуванні залишити: коридор позначений у технічному паспорті під № НОМЕР_2 площею 8,1 кв.м., комору позначену у технічному паспорті під № НОМЕР_4 площею 2,1 кв.м., комору позначену у технічному паспорті під № НОМЕР_5 площею 1,1 кв.м., кухню позначену у технічному паспорті під № НОМЕР_6 площею 5,9 кв.м., ванну позначену у технічному паспорті під №6 площею 2,1 кв.м., вбиральню позначену у технічному паспорті під №5 площею 1,1 кв.м. В обгрунутування позовних вимог вказує на належність йому на підставі договору дарування частини квартири АДРЕСА_3 , інша частини на підставі свідоцтва про право власності належить відповідачу ОСОБА_3 , який доводиться позивачу рідним братом. Стосунки між сторонами не досить доброзичливі, вони не спілкуються. Відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні належною йому частиною квартири, встановив нові замки у вхідних дверях та не надає ключів від них. У досудовому порядку спір вирішити не вдалося. Зважаючи на те, що відповідач заперечує проти проживання у квартирі інших осіб, позивач просить визначити йому конкретне приміщення, де він матиме змогу розмістити свої речі та проживати там разом із батьком ОСОБА_4 . Площі жилих кімнат не відповідають ідеальним часткам співвласників, однак як відомо позивачу, відповідач виділив собі у користування житлову кімнату площею 10.1 кв.м. Таким чином, у користуванні позивача залишиться кімната площею 17.1 кв.м. Оскільки позивач та відповідач не можуть знайти домовленості у користуванні квартирою, позивач змушений звернутись до суду з позовом. Справу просить вирішити в порядку ст. 391 ЦК України.
Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 08.03.2024 р. позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 22 березня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.
У судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, правом подачі відзиву не скористався.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить наступного висновку.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_7 , виданого Святошинською районною у м.Києві радою 10.04.2009 р. квартира за адресою АДРЕСА_4 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 - частини та ОСОБА_3 - частини.
24.11.2023 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір дарування частини квартири, посвідчений державним нотаріусом Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори Руденко Н.П. та зареєстровано в реєстрі за №2-1012, згідно якого дарувальник ОСОБА_4 передав безоплатно у власність, а обдаровуваний ОСОБА_2 прийняв як дарунок частину квартири АДРЕСА_3 .
Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 квартира має: кімнату №2 площею 10,1 кв.м та лоджію №1 площею 3,7х1.0 кв.м., кімнату №8 площею 17,1 кв.м., коридор №1 площею 8,1 кв.м., комору №3 площею 2,1 кв.м., комору №4 площею 1,1 кв.м., кухню №7 площею 5,9 кв.м., ванну №6 площею 2,1 кв.м., вбиральню №5 площею 1,1 кв.м.
Позивач має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 , де і фактично проживає.
Між сторонами існує спір щодо порядку користування спірною квартирою, яка належить сторонам на праві спільної часткової власності.
Є помилковим зазначення позивачем порядку вирішення спору керуючись положеннями ст. 391 ЦК України, оскільки у даному випадку не є коректним вважати, що позов є негаторним.
За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.
При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.
Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.
У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.
Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові N 6-1500цс15 від 17 лютого 2016 року і підстав для відступлення від неї суд не знаходить.
Суд, приймаючи до уваги, що кімната № НОМЕР_1 має площу 10,1 кв.м з лоджію № НОМЕР_2 площею 3,7х1.0 кв.м., а кімната №8 має площу 17,1 кв.м., вважає, що обсяги відповідності реальних часток ідеальним є значними, оскільки різниця у жилій площі становить 7 кв.м.
Окрім того, встановлюючи порядок користування квартирою шляхом виділення у користування відповідача жилої кімнати №2 площею 10,1 кв.м. не забезпечується дотримання норми житлової площі на одну особу, яка складає в розмірі 13,65 кв. м на одну особу, що не відповідає вимогам статті 47 Житлового кодексу України.
З огляду на наведене та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог та підстав, на які посилаються позивачі у позові, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12,13,77,79, 81,263,264,274,279,280-282,354 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про встановлення порядку користування квартирою, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю. Єросова