КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 355/1407/23

15 липня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Кирилюк Г.М.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Реви Інни Олександрівни на рішення Баришівського районного суду Київської області від 19 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Чехова С.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяна Леонідівна, приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяна Леонідівна, приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 31 жовтня 2018 року ОСОБА_2, приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис за №81, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» борг у сумі 20628 гривень 90 копійок.

Зазначала, що про наявність вказаного виконавчого напису вона дізналась в червні 2023 року від працівників ПАТ КБ «ПриватБанк». Вважаючи, що її картковий рахунок заблоковано помилково вона звернулась до представника банку з вимогою про його розблокування. Однак її було повідомлено, що є постанова приватного виконавця Павелків Т.Л. від 23 грудня 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

З Єдиного порталу державних послуг «Дія» в свою чергу вбачається, що приватний виконавець Павелків Т.Л. 04 травня 2023 року звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою отримання інформації, яка містить банківську таємницю, що ймовірно і слугувало підставою для арешту карткового рахунку позивача.

Жодні постанови в межах виконавчого провадження їй не надавались. Про наявність боргу перед АТ «Банк Форвард» в розмірі 20 628,90 гривень їй відомо не було.

Вказувала, що з АТ «Банк Форвард» вона мала договірні зобов`язання востаннє в 2012 році, тобто, строк для будь-яких вимог банку давно сплинув, підстави виникнення заборгованості перед відповідачем їй невідомі.

04 липня 2023 року воназвернулась до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. з проханням надати копії матеріалів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис.

У відповідь надійшли матеріали виконавчого провадження, серед яких крім спірного виконавчого напису надійшла заява стягувача про відкриття виконавчого провадження.

З листа Міністерства юстиції України від 25 травня 2021 року №22297/111-Л-2097/19.1.1 вбачається, що свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю видане Міністерством юстиції України 27 травня 1997 року №2657 на ім`я ОСОБА_2 , приватниого нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу, яким вчинено виконавчий напис за №81, було анульованеідокументи нотаріального діловодства та архів нотаріуса на зберігання до Київського обласного державного нотаріального архіву не передавались. За таких обставин не видається за можливе встановити на підставі чого був вчинений виконавчий напис.

Посилаючись на те, що виконавчий напис 31 жовтня 2018 року №81 вчинено приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_2. з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету міністрів України від 29 червня 2019 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 22012 року №296/5, позивач ОСОБА_1 просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 31 жовтня 2018 року №81, вчинений ОСОБА_2. приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу щодо стягнення з позивачки ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» боргу у розмірі 20628 гривень 90 копійок. Стягнути з Акціонерного товариства «банк Форвард» понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1073 гривень 60 копійок.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 19 березня 2024 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяна Леонідівна, приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Рева Інна Олександрівна подала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Баришівського районного суду Київської області від 19 березня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які сторона позивача посилалась в обгрунтування своїх вимог.

Зазначає, що в провадженні Баришівського районного суду Київської області вже перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до AT «Банк Форвард», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 12.01.2023 № 355/2202/21 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 29.07.2021 року №3280, вчинений Сазоновою О.М. , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Банк Форвард» боргу у розмірі 30 574,97 грн.

Сторона позивача вважає, що заборгованість в межах справи № 355/2202/21 та у справі, яка переглядається, №355/1407/23 ймовірно є такою, що виникла з однієї підстави, оскільки позивач користувалась послугами відповідача лише один раз та виконала свої зобов`язання перед банком ще в 2012 році. Множинність виконавчих написів нотаріусів в свою чергу свідчить про недобросовісну поведінку банку.

Звертає увагу суду на те, що позивач надала суду всі можливі докази, крім тих, на підставі яких був вчинений виконавчий напис приватним нотаріусом ОСОБА_2 , узв`язку з анулюванням свідоцтва приватного нотаріуса ОСОБА_2 та не здійсненням останнім дій щодо передачі справ до архіву.

Крім того, відповідач жодних заперечень проти позову з посиланням на будь-які докази взагалі не надав, у тому числі, копію кредитного договору на підставі якого був вчинений спірний виконавчий напис, документи на підтвердження безспірності заборгованості (вимоги про повернення боргу), докази надання банком нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості, документи, що встановлюють наявність заборгованості та прострочення виконання зобов`язання, тощо.

Отже, суд першої інстанції обставин існування заборгованості, її розміру і складових на підставі належних та допустимих доказів (оригіналу чи належним чином засвідченої копії кредитного договору) не досліджував, не перевірив доводи позивача щодо неправомірності вимог стягувача, залишив спір невирішеним, а права позивача як боржника - незахищеними.

Сторона позивача вважає, що нотаріус вчинив виконавчий напис за відсутності доказів отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором і відсутності спору, відсутності нотаріально посвідченого кредитного договору, а також, зважаючи на пропущення строку давності до вимог, за яким може бути вчинено виконавчий напис, оспорюваний виконавчий напис від 31.10.2018 року № 81, вчинений ОСОБА_2 - приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу, слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Рева Іна Олександрівна, представник відповідача Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяна Леонідівна, приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_2не з`явились, про день та час слуханння справи апеляційним судом повідомлені у встановленому порядку, позивачка та її представник подали до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, решта учасників причину своєї неявки суду не повідомили. З огляду на зазначене, колегія суддів вважає можливим рогляд справи у відсутності учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 81, про стягнення в безспірному порядку з ОСОБА_1 и заборгованості за кредитним договором № 92076346 від 26.09.2011 року на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» в розмірі 19 778 гривень 90 копійок, яка складається із: заборгованості за сумою кредиту становить 18 065,16 грн; заборгованості за процентами становить 1363,74 грн; плати за пропуск мінімальних платежів та обслуговування кредитної заборгованості в сумі 350 грн.

Стягнуто також витрати банку за вчинення виконавчого напису в розмірі 850 грн.

Стягнення заборгованості проводиться за період з 26.09.2011 по 29.02.2016.

19.12.2018 року Акціонерне товаристве «Банк Форвард» звернулося доприватноговиконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 №81 від 31.10.2018 року про стягнення із боржника ОСОБА_1 и заборгованості в розмірі 20 628,90 грн.

29.12.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 про стягнення з боржника ОСОБА_1 и заборгованості в розмірі 20 628,90 грн, на підставі виконавчого написуприватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_2.

29.12.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. на адресу позивача та АТ «Банк Форвард» сформовано повідомлення про відкриття виконавчого провадження.

11.01.2019 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. при примусовому виконанні виконавчого напису №81, виданого 31 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_2 винесено постанвоу про арешт коштів боржника ВП № НОМЕР_2, якою на грошові кошти Боровик Надії Петрівни, що містяться на рахунках ПАТ «ОТП Банк», ПАТ «Державний ощадбанк України», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Укрсиббанк», ПАТ «Альфа-Банк», АТ КБ «Приватбанк», ПАТ « Креді агріколь банк» ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «Універсал банк», АТ «Пумб» накладено арешт.

23.12.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП № НОМЕР_2 при примусовому виконанні виконавчого напису №81, виданого 31 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_2.

Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. сформовано вимогу до АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Універсал Банк», АТ «Альтбанк», АТ «Укрсиббанк», АТ «Сенс банк», АТ «Райфайзен БАНК», ПАТ «Банк Восток» на отримання інформації, яка містить банківську таємницю стосовно боржника Боровик Надії Петрівни.

25.05.2021 року заступником Міністра з питань державної реєстрації Ольгою Оніщук листом повідомлено, що свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 27 травня 1997 року за №2657 на ім`я ОСОБА_2 а анульоване, нотаріальна діяльність припинена з 18.08.2020. Документи нотаріального діловодства та архіву нотаріуса на зберігання до Архіву не передавались.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяна Леонідівна, приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції вказав на те, що позивач не заперечує, що має борг перед стороною відповідача за кредитним договором, який своєчасно не повертає. Самого кредитного договору до позовної заяви не надала. Однак надала копію виконавчого напису з якого слідує, що тіло кредиту становить 18 065 гривень 16 копійки, заборгованість за відсотками становить 1363 гривень 74 копійки, плата за пропуск мінімальних платежів та плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 350 гривень, за вчинення виконавчого напису 850 гривень загальна сума яка підлягає стягненню складає 20628 гривень 90 копійок. Відтак, суд приходить до думки, що під час складання виконавчого напису приватний нотаріус переконався належним чином у безспірності розміру заборгованості.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення Баришівського районного суду Київської області від 19 березня 2024 рокуне відповідає.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Учинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц.

Згідно підпункту 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок), для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Підпунктами 3.1 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів.

Пунктом 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та не чинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін.

З огляду на викладене, на день вчинення виконавчого напису, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений.

Пункт 1 зазначеного Переліку, в чинній на день вчинення виконавчого напису редакції, регламентує, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999, а тому такий виконавчий напис виконанню не підлягає.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

У своїх поясненнях від 07.09.2023 № 14-05-16184 АТ «Банк Форвард» вказує на те, що ним приватному нотаріусу Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було надано повний пакет документів, який відповідав вимогам Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Поряд з цим, до пояснень АТ «Банк Форвард» жодного документу, який надавався приватному нотаріусу Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_2 для вчинення виконавчого напису від 31.10.2018 року № 81, не надано і таких документів матеріали справи не містять.

Крім того, припинивши свою діяльність 18.08.2020 року, приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_2документи нотаріального діловодства та архіву нотаріуса на зберігання до Архіву Міністерства юстиції України не передав.

Відтак, твердження АТ «Банк Форвард» про те, що банком приватному нотаріусу Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було надано повний пакет документів, який відповідав вимогам Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 є недоведеними та не підтвердженими належними і допустимими доказами.

У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України» (заяви №№ 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: «… право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, а це несумісно з принципом юридичної визначеності.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом

Колегією суддів встановлено, що на розгляді Баришівського районного суду Київської області перебувала справа № 355/2202/21 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Банк Форвард», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Овсієнко Алла Вікторівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 12 січня 2023 року по справі № 355/2202/21вказані позовні вимоги задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 29.07.2021 року №3280, вчинений Сазоновою О.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» боргу у розмірі 30 574,97 грн.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції встановив, що банком нотаріусу не було наданно нотаріально посвідченої заяви № 100636562 від 12.10.2012 року про надання ОСОБА_1 і кредиту. Також судом встановлено, що строк пред`явлення вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором сплинув ще в 2016 році.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню. Вказане рішення АТ«Банк Форвард»не оскаржено.

Перевіряючи доводи апелянта про порушення норм Закону України «Про нотаріат» при оформленні та видачі виконавчого напису приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_2, колегія суддів приходить до висновку, що приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис за кредитним договором, який нотаріально не посвідчувався, що, відповідно до положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат», виключає можливістьвчинення такого напису нотаріусом.Також, банк не надав доказів направлення боржнику вимоги із зазначенням суми боргу, терміну погашення боргу та отримання нею відповідного листа, що свідчить про відсутність переконливих доказів на підтвердження безспірності боргового зобов`язання перед кредитором.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_2 під час вичнення виконавчого напису 31.10.2018 року за № 81 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ«Банк Форвард»заборгованості за кредитним договором у розмірі 20 628,90 грн порушив порядок вчинення виконавчого напису, позаяк відповідачем не було надано нотаріусу доказів безспірності заборгованості та доказів надсилання та отримання боржником письмового повідомлення про порушення зобов`язання, а відтак наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції в достатній мірі не виклав мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто, належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, не надавши належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, не встановив обставин, що мають значення для вирішення спору, дійшов до передчасного висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяна Леонідівна, приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відтак, формальний підхід суду першої інстанції до вирішення справи не сприяє здійсненню ефективного правосуддя, спрямованого на прийняття законного та справедливого рішень, а також захист прав та інтересів учасників судового розгляду.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1 адвоката Реви Інни Олександрівни підлягає задоволенню, рішення Баришівського районного суду Київської області від 19 березня 2024 рокускасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог та визнання виконавчого напису, вчиненого 31 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі за № 81, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард»заборгованості за кредитним договором у розмірі 20 628,90 грн таким, що не підлягає виконанню.

Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

З урахуванням того, що за результатами апеляційного перегляду даної справи апеляційну скаргу позивача було задоволено, рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позовних вимог, то колегія суддів приходить до висновку щодо стягнення з АТ «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 2 684,00 грн.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 15, 16, 18, ЦК України , ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» п.2,3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 ст.ст. 81, 89, 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Реви Інни Олександрівни задовольнити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 19 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяна Леонідівна, приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений 31 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_2., зареєстрований в реєстрі за № 81, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард»заборгованості за кредитним договором у розмірі 20 628,90 грн таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства «Банк Форвард»() на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ) відшкодування судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 2 684,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Судді: