ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником адвокатом - Сорокою Мирославою Леонідівною на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя.

15 березня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Сорока Мирослава Леонідівна, через систему «Електронний суд» подала заперечення на відповідь на відзив, до яких окрім іншого, долучила клопотання про поновлення строку.

Заява мотивована тим, що у судовому засіданні 26 лютого 2024 року головуюча суддя долучила до матеріалів справи відповідь на відзив, поданий представником позивача до суду 05 грудня 2023 року. Сторона відповідача наголошує, що відповіді на відзив не отримувала, за адресою, вказаною в заяві по суті справи повідомлення про необхідність отримання кореспонденції не надходили. 28 лютого 2024 року представник відповідача отримав повідомлення про можливість ознайомитись з матеріалами справи в підсистемі «Електронний суд», проте реєстраційна карта вхідного документу виявилась порожньою. Ознайомилася з матеріалами справи, у тому числі з відповіддю на відзив, представник відповідача лише 05 березня 2024 року. Зауважила, що її клієнт ОСОБА_1 не пам`ятає чи отримувала відправлення №241, оскільки є власницею бізнесу, сама очолює велику команду працівників та опрацьовує велику кількість документів щодня та не може сказати чи отримував хтось з її підлеглих за неї вказане поштове відправлення. За таких обставин представник ОСОБА_1 просила вважати поважною причину пропуску встановленого судом строку для подання відповідачем заперечень щодо наведених позивачем у відповіді на відзив та поновити пропущений процесуальний строк.

Представник позивача заперечував щодо задоволення заявленого клопотання, виходячи з наступного. Так, 04 грудня 2023 року відповідачу було направлено копію відповіді на відзив, що підтверджується описом вкладення у цінний лист №241 та накладною, які були долучені до відповіді на відзив та подані суду. Відповідно до інформації наявної на офіційному сайті АТ «Укрпошта» відправлення було особисто отримано відповідачем 05 грудня 2023 року. Поважних причин пропуску процесуального строку на подачу заперечень не наведено, отже підстави для задоволення клопотання відсутні.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2024 року клопотання представника ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку для подання заперечень щодо міркувань наведених позивачем у відповіді на відзив залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Сорока Мирослава Леонідівна, 02 квітня 2024 року засобами поштового зв`язку подала апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.

Апелянт вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права, а тому такою, що підлягає скасуванню.

Підтримавши доводи клопотання про поновлення процесуального строку зазначила, що інформація на офіційному сайті АТ «Укрпошта» про вручення відправлення «особисто» вказує на його вручення або адресату безпосередньо в руки, або особі, яка має довіреність на вчинення відповідної дії. Відправлення відповіді на відзив сторона позивача здійснила не «за адресою», а «до відділення», про що відповідачу не було відомо.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, місцевий суд не встановив хто в дійсності отримав відповідь на відзив, не звернув увагу на неправильний спосіб направлення матеріалів справи стороною позивача, не встановив чому в ЄСІТС не відображалася вищезазначена відповідь на відзив, та не врахував, що сторона відповідача ніяким чином не могла отримати інформацію про долучення до матеріалів справи відповіді на відзив, і, відповідно, не могла своєчасно надати заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником адвокатом - Сорокою Мирославою Леонідівною на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

04 червня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Корнієнко Марина Сергіївна подала відзив, у якому заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважаючи ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2024 року законною та обґрунтованою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 червня 2024 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала означеним вище вимогам відповідає, виходячи з наступного.

При вирішенні питання про поновлення процесуального строку для подання заперечень щодо міркувань наведених позивачем у відповіді на відзив місцевий суд вважав, що строк, встановлений законом підлягає поновленню, а строк встановлений судом підлягає продовженню за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду, якщо останній визнає причини його пропуску поважними, з огляду на положення частини першої статті 126 ЦПК України. Суд вважав підтвердженим отримання відповідачем відправлення №241, а тому 15-денний строк подачі заяви по суті справи, з огляду на її отримання стороною 05 грудня 2023 року, в розумінні чинного процесуального законодавства України розпочався 06 грудня 2023 року, та сплив 20 грудня 2023 року. Поважних причин пропуску процесуального строку, на переконання місцевого суду, стороною відповідача зазначено не було.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки (пункт 6 частини другої статті 43 ЦПК України).

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України).

Заперечення подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання заперечення, який дозволить іншим учасникам справи отримати заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті (частина четверта статті 180 ЦПК України).

В ухвалі про відкритті провадження від 18 вересня 2023 року суд першої інстанції, виконавши вимоги процесуального закону, встановив п`ятнадцятиденний строк для подання відповідачем заперечень щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення.

За приписами статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Зі змісту наведеної норми слідує, що за заявою учасника може бути продовжений тільки строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою. Процесуальний строк може бути продовжений також з ініціативи суду.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 грудня 2018 року у справі №904/5995/16.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Наведені норми пов`язують можливість відновлення процесуального строку з обов`язковою наявністю поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку. Якщо відновлення процесуального строку здійснюється за заявою сторони, заявник повинен обґрунтувати поважність причин його пропуску.

Закон встановлює рівні можливості для сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Питання про поважність причин пропуску такого строку вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, надавши оцінку викладеним у ньому аргументам та дослідивши причини пропуску строку на подання заперечень на відповідь на відзив у встановлений строк, місцевий суд установив, що на підтвердження надсилання відповідачці відповіді на відзив представник позивача долучив до нього опис вкладення цінного листа та поштові чеки №241 (адреса отримувача: АДРЕСА_1 ).

За даними офіційного сайту АТ «Укрпошта», поштове відправлення за №241 вручено адресату особисто 05 грудня 2023 року.

Колегія суддів зауважує, що положення частини третьої статті 179 з урахуванням частини четвертої статті 178 ЦПК України визначають, що копія відповіді на відзив та доданих до неї документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відповіді на відзив до суду, однак процесуальний закон не встановлює обов`язок для сторони надсилати такі документи саме «за адресою». Визначальним є обов`язок сторони повідомити контрагента про вчинену процесуальну дію. Сторона позивача у цій справі такий обов`язок виконала, а посилання апелянта на «неправильний спосіб» направлення матеріалів не відповідає Закону.

Крім того, колегія суддів критично сприймає доводи апеляційної скарги щодо нез`ясування місцевим судом чому у ЄСІТС не відображається відповідь на відзив, адже пункт четвертий Розділу І «Загальні положення» Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя за №1845/0/15-21 від 17 серпня 2021 року визначає, що власником програмного забезпечення ЄСІТС є держава в особі Державної судової адміністрації України; а організаційне та фінансове забезпечення створення і функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС здійснює ДСА України, яка несе відповідальність за їх належне функціонування та забезпечення захисту інформації.

Тобто, питання функціонування ЄСІТС виходять за межі процесуальних обов`язків суду, визначених ЦПК України.

Поряд з цим, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідача, що вона не пам`ятає про отримання відправлення №241 оскільки є власницею бізнесу, сама очолює велику команду працівників, опрацьовує великий обсяг документів щодня і не може сказати чи отримував хтось з її підлеглих за неї вказане поштове відправлення.

Так, за наявності доказів на підтвердження отримання стороною відповідача відповіді на відзив, припущення про неотримання такого не відповідає вимогам закону щодо доказування.

Колегія суддів зазначає, що інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Процесуальний строк, зокрема на подання заперечень на відповідь на відзив, є чітко визначеним в ухвалі про відкриття провадження від 18 вересня 2023 року, а відтак у апелянта мають бути вагомі, документально підтверджені підстави для його поновлення.

Своєю чергою, наведені скаржником обставини не свідчать про існування будь-яких об`єктивно непереборних перешкод, що унеможливили своєчасне звернення останнього до суду.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення без задоволення клопотання представника ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку для подання заперечень щодо міркувань наведених позивачем у відповіді на відзив, оскільки апелянтом не було наведено об`єктивних підстав, які б унеможливили його звернення до суду в межах встановленого строку.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ухвалою суду першої інстанції, довільного тлумачення закону та виходять за межі предмету апеляційного розгляду, а тому не можуть бути підставою для її скасування.

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з правом людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення ЄСПЛ у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення ЄСПЛ у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги процесуального права при його постановленні, тому ухвалу суду, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником адвокатом - Сорокою Мирославою Леонідівною - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова