ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» серпня 2024 року

м. Харків

справа № 644/9206/23

провадження № 22ц/818/2413/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В. Б.,

за участю секретаря Волобуєва О.О.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 , представниця заявника - ОСОБА_2 ,

стягувачка - ОСОБА_3 , представник стягувачки ОСОБА_4

заінтересована особа Індустріальний відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, представниця заінтересованої особи Колісник В. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2024 року в складі судді Шевченка С.В.

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 , стягувачка: ОСОБА_3 , заінтересована особа: Індустріальний відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, звернувся до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що він з ОСОБА_3 перебував у шлюбі, від якого вони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу місце проживання сина договором між ними не встановлювалось, судовим рішенням не визначалось.

Судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2023 року у справі № 644/9206/23 стягнуто з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 24 листопада 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, а також судовий збір - 268,40 грн.

Вказав, що 08 грудня 2023 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного судового наказу та винесено постанову про звернення стягнення на його заробітну плату.

Зазначив, що з 15 квітня 2021 року по 15 лютого 2022 року ним здійснювались перекази коштів ОСОБА_3 на утримання дитини в розмірі по 10 000,00 грн, що підтверджується виписками по рахунку. З початку війни ОСОБА_3 разом з їхнім сином виїхали до Німеччини, однак він і в подальшому, з 15 березня 2022 року по 15 серпня 2022 року перераховував кошти на утримання дитини.

Після того, як ОСОБА_3 повернулись до України, вони залишились жити в Києві, де він також мешкає. Зі свого боку він вжив всіх заходів для того, щоб забезпечити синові безпечне та комфортне життя в м. Києві, перевів його до школи у м. Києві. Вони з ОСОБА_3 дійшли згоди, що син буде мешкати з кожним з них по черзі протягом двох тижнів, тому кожен з батьків несе витрати на дитину в період перебування сина з ним або вони несуть спільні витрати за домовленістю.

Вказав, що з 06 вересня 2022 року по 07 грудня 2023 року син перебував з ним 217 днів. На даний час син проживає з ним та знаходиться на лікарняному.

Отже, звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу ОСОБА_3 ввела суд в оману та надала неправдиві відомості щодо проживання дитини з нею.

Оскільки син проживає з ним, у нього відсутній обов`язок щодо сплати аліментів ОСОБА_3 на його утримання, що є підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Просив зупинити виконання у виконавчому провадженні № 73545970 з примусового виконання судового наказу № 644/9206/23 від 07 грудня 2023 року про стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 24 листопада 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, до розгляду заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню; визнати таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ № 644/9206/23 від 07 грудня 2023 року про стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 24 листопада 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, та стягнення судового збору в розмірі 268,40 грн, постановити відносно ОСОБА_3 окрему ухвалу за зловживання процесуальними правами, а саме за подання завідомо безпідставної заяви про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2024 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню, судового наказу; поновлено виконання у виконавчому провадженні № 73545970 з примусового виконання судового наказу від 30 листопада 2023 року, який виданий стягувачу 07 грудня 2023 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , 2015 року народження, в розмірі частки від всіх видів доходів боржника.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та визнати таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ № 644/9206/23 від 07 грудня 2023 року про стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 24 листопада 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, та стягнення судового збору в розмірі 268,40 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є необґрунтованою, прийнята з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд не зупинив провадження у справі до вирішення іншої справи № 755/19682/23 за його позовом про визначення місця проживання дитини з батьком та зустрічним позовом ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Судом не зазначено суті клопотання про зупинення провадження, яке заявляла його адвокат. Висновок суду, що основним місцем проживання дитини є місце проживання матері, не відповідає дійсності. Сам по собі факт реєстрації дитини за адресою матері не може свідчити про фактичне проживання дитини за цією адресою. Актом обстеження умов проживання дитини від 29 березня 2024 року встановлено, що син проживає з ним, а не з матір`ю.

07 червня 2024 року від ОСОБА_3 через представника надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила залишити її без задоволення, а ухвалу без змін. Вказала, що зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстави наявності спору про визначення місця проживання дитини не допускається. Нею доведено, що син проживає з нею, а з батьком регулярно спілкується. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації син чітко повідомив, що бажає жити з матір`ю, а з батьком - спілкуватися та проводити час. Висновком органу опіки та піклування визнано доцільним визначити місце проживання сина з нею.

10 червня 2024 року від Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли письмові пояснення, в яких він повідомив про хід виконавчого провадження № 73545970 про стягнення аліментів з ОСОБА_1

01 серпня 2024 року до суду апеляційної інстанції від представниці Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли додаткові письмові пояснення, в яких вона зазначила, що 27 грудня 2023 року на депозитний рахунок Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли грошові кошти в розмірі 40 077, 60 грн, 27 травня 2024 року 31 960, 00 грн, 27 червня 2024 року 31 960,00 грн на сплату аліментів, що утримані з заробітної плати боржника. 03 липня 2024 року за заявою боржника зупинено виконавче провадження на підставі частини 1 статті 38 Закону України «Про виконавче провадження».

В суді апеляційної інстанції представниця ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. Пояснила, що сам по собі факт реєстрації дитини за адресою матері не може свідчити про фактичне проживання дитини за цією адресою. Зазначила, що дитина проживає або у батька, або у матері.

В свою чергу в суді апеляційної інстанції представник стягувачки заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив в її задоволенні ОСОБА_1 відмовити. При цьому підтримав доводи відзиву на апеляційну скаргу та акцентував увагу суду на тому, що син весь час проживає зі стягувачкою. Звернув увагу на те, що представниця ОСОБА_1 не довела належними доказами факт проживання дитини з батьком. Тому підстав, які б свідчили про те, що судовий наказ про стягнення аліментів є таким, що не підлягає виконанню, немає.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що син фактично проживає з матір`ю, наявність спору між батьками про місце проживання дитини та добровільна участь батька в утриманні дитини не позбавляє матір права на отримання аліментів, тому підстав для визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню, не вбачається.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2021 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 25, 27-28).

Судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2023 року у справі № 644/9206/23 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 24 листопада 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, а також судовий збір 268,40 грн (а. с. 14-15).

08 грудня 2023 року відкрито виконавче провадження № 73545970 з примусового виконання вказаного судового наказу та прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника (а. с. 16-17, 18-20).

15 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду у справі № 755/19682/23 з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини з батьком. ОСОБА_3 подала у цій справі зустрічний позов про визначення місця проживання сина з нею. Розгляд справи триває, рішення у справі не ухвалено (а. с. 111-112, 123-126, 128-137).

Боржник ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 24).

Малолітній ОСОБА_5 згідно даних довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи 3004- від 07 вересня 2022 року фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . За цією ж адресою зареєстрована його мати ОСОБА_3 як внутрішньо переміщена особа з 07 вересня 2022 року(а. с. 26, 121).

З акту обстеження умов проживання дитини № 13 від 31 січня 2024 року вбачається, що мати з сином за вказаною адресою проживають з вересня 2022 року (а. с. 113). З акту № 92 оцінки потреб сім`ї від 31 січня 2024 року також вбачається, що малолітній ОСОБА_5 проживає з матір`ю ОСОБА_3 (а. с. 148-154).

З вересня 2022 року ОСОБА_5 зарахований до 2 класу Мистецького ліцею «Зміна» Дніпровського району м. Києва на 2022-2023 навчальний рік (а. с. 33-34).

На підтвердження доводів щодо перебування сина з ним заявник надав скриншоти листування з ОСОБА_3 та консультативний висновок сімейного лікаря за результатами огляду дитини (а. с. 38-72).

З акту обстеження умов проживання від 29 березня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 бажає визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 разом з ним (а. с. 171).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Зі змісту статті 181 СК України вбачається, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно частини 5 статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом пунктів 4, 5 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно із статтю 3Закону України «Про виконавче провадження» судовий наказ є виконавчим документом.

За змістом статті 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

У частинах першій і другій статті 432 ЦПК України визначено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є вичерпним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення.

Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11 (провадження № 61-45337св18).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що малолітній ОСОБА_5 на час видачі судового наказу і надалі фактично проживає з матір`ю, наявність спору між батьками про місце проживання дитини та добровільна участь батька в утриманні дитини не позбавляє матір права на отримання аліментів, тому підстав для визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню, не вбачається.

Посилання ОСОБА_1 на фактичне проживання сина з ним половину часу з вересня 2022 року по грудень 2023 року та наявність спору між ним та стягувачкою щодо визначення місця проживання дитини, як на підставу для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, колегією суддів не приймаються, адже доказів того, що на час видачі судового наказу та в подальшому син постійно проживав з ним, боржником не надано, а тимчасове проживання сина з батьком не є підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. З вересня 2022 року малолітній ОСОБА_6 зареєстрований як внутрішньо переміщена особа у м. Києві саме разом з матір`ю ОСОБА_3 та фактично з цього часу проживає з нею, що підтверджується актом обстеження умов проживання дитини № 13 від 31 січня 2024 року. Посилання ОСОБА_1 на акт обстеження умов проживання від 29 березня 2024 року не можуть бути взяті до уваги, оскільки з цього акту вбачається, що ОСОБА_1 бажає визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 разом з ним, та органом опіки не встановлено, що дитина постійно проживає з батьком з певного часу, зокрема, який охоплював би час видачі судового наказу.

З позовом щодо визначення місця проживання сина з ним боржник звернувся до суду лише 15 грудня 2023 року, тобто вже після видачі судового наказу від 30 листопада 2023 року про стягнення з нього аліментів, отже на час видачі судового наказу такого спору не було, та дотепер він ще не вирішений, місце проживання сина з батьком судом не визначено.

Добровільне виконання батьком дитини обов`язку з її утримання не може бути підставою для висновку про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки стягнення аліментів шляхом звернення до суду з заявою про видачу судового наказу є абсолютним правом стягувача незалежно від добровільного виконання платником такого обов`язку.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що суд не зупинив провадження у справі до вирішення іншої справи № 755/19682/23 за його позовом про визначення місця проживання дитини з батьком та зустрічним позовом ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини з матір`ю, та не зазначив суті відповідного клопотання, яке заявляла його адвокат, судова колегія відхиляє, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що наявність судового провадження з вирішення між батьками спору про місце проживання дитини наразі не впливає на обов`язок ОСОБА_1 зі сплати аліментів на утримання дитини. До того ж, частиною 2 статті 252 ЦПК України передбачено, що не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстави наявності спору про батьківство (материнство), визначення місця проживання дитини, про участь одного з батьків або родичів у вихованні дитини, спілкуванні з дитиною. Зупинення провадження у цій справі не відповідало б інтересам дитини, на захист яких першочергово має бути спрямоване судове рішення.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Оскільки ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її зміни або скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

У зв`язку з тим, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, підстави для розподілу судового збору судом апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1. ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В. Б. Яцина

Повний текст постанови складено 01 серпня 2024 року.