Справа № 182/7359/23
Провадження № 2/0182/162/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31.07.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Рунчевої О.В.,

розглянув у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд -

В С Т А Н О В И В:

25.12.2023 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з ОСОБА_3 додаткових витрат на утримання дитини.

Свої вимоги мотивує тим, що 02.03.2011 року позивач уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружнє життя не склалось, та 18.11.2014 року рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області шлюб між сторонами було розірвано.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.03.2017 року у справі 182/6861/16-ц з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі частини від усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.12.2016 року і до повноліття дитини. Відповідач став ухилятись від своїх аліментних зобов`язань та не бере участь у витратах пов`язаних із розвитком здібностей та навчанням дитини.

В межах розвитку здібностей, забезпечення безпеки дитини в умовах переїзду до м. Дніпро та належного здобуття ним середньої освіти в умовах карантину СОVID-19 та правового режиму воєнного стану для малолітнього ОСОБА_4 були придбані на ступні речі, приладдя, продукти, послуги:

- настільну плитку марки Hilton, чайник електричний Liberon, пательню mini Gourmet Savona загальною вартістю 1673 грн.;

- мобільний телефон Samsung Galaxy А 71 вартістю 9499 грн. (який згодом зламався);

- мобільний телефон Samsung Galaxy М33 із захисним склом, чохлом, послугою наклеювання захисного скла, загальною вартістю 9596,00 грн. (згодом виснажився зарядний потенціал батареї);

- ноутбук Lenovo ideaPad 15 IML з відповідними налаштуваннями, програмним забезпеченням та страхуванням, загальною вартістю 15897,20 грн.;

- мобільний телефон Samsung Galaxy А24 із зарядним пристроєм, загальною вартістю 9398 грн.;

- чохол для телефону, Bluetooth колонка, захисне скло загальною вартістю 1450 грн.;

- споживчий кредит відповідно до договору № 592451003 від 21.09.2021 року на поточне обслуговування придбаних гаджетів ті інтернет-мережі, у якому: тіло кредиту 15397,20 грн., проценти 1,10 грн., вартість розрахунково-касового обслуговування кредиту 6754,96 грн., загальною вартістю 22 153,26 грн.;

- послуги ремонту ноутбуку ASUS X562C, вартістю 2 830 грн. (згодом вийшов з ладу);

Послуги інтернет-провайдера у швидкості та обсягах, необхідних для отримання дитиною повної загальної середньої освіти в умовах дистанційного навчання на суму 2 492,50 грн.

Загальна сума витрат складає 74 988, 96 грн.

Враховуючи викладене вище, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь частку додаткових витрати, пов`язані з розвитком сина ОСОБА_5 у розмірі 37 494,48 грн. та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.01.2024 року задоволено самовідвід судді Кобеляцької-Шаховал І.О. (а.с.43-44).

17.01.2024 року протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи дану позовну заяву передано на розгляд судді Рунчевій О.В. (а.с.47).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.02.2024 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.51-52).

Відповідач будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, про що свідчить розписка представника відповідача ОСОБА_6 про отримання перерахованих вище документів (а.с.53), скористався своїм правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, та 16.04.2024 року представник відповідача ОСОБА_6 подала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає з наступних підстав.

Відповідач зазначає, що регулярно сплачує аліменти, розмір яких з листопада 2022 року майже в 10 разів перевищує розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років. За період з вересня 2022 року по грудень 2023 року позивач отримала аліменти на утримання сина в сумі 338 685,54 грн. Крім того стверджує, що позивачем не надано доказів того, які позитивні чи негативні факти, передбачені законом, вимагають додаткових матеріальних витрат на утримання дитини. До того ж, додані до позовної заяви фіскальні чеки на придбання настільної плити, електричного чайника, кришки для посуду, сковороди на загальну суму 1673,00 грн., на придбання сматрфону Samsung Galaxy M33, захисного скла та чохла для смартфону та стартового пакету Vodafone на загальну суму 9 596,00 грн., на придбання ноутбуку Lenovo ideaPad та супутніх товарів та послуг на загальну суму 15 897,20 грн., телефона Samsung Galaxy А24 на суму 9 398,00 грн. та чохла та захисного скла для телефону, блютуз колонки на загальну суму 1 450,00 грн. не підтверджують сплату зазначених сум саме позивачем та придбання вказаних товарів саме для потреб дитини.

Представник відповідача ОСОБА_6 зазначає, що позивачем не надано належних доказів виходу з ладу без можливості ремонту телефонів, які перебували на гарантійному обслуговуванні. Витрати позивача на придбання ноутбуку та смартфонів не віднесені законодавцем до додаткових витрат на утримання дитини, а відносяться до основних витрат, які батьки несуть на утримання дітей виходячи із своїх матеріальних можливостей. Вважає, що позивачем не надані платіжні документи, що підтверджують оплату за послуги інтернету та телебачення саме позивачем. Щодо споживчого кредиту, то представник відповідача зазначає, що за датою оформлення споживчого кредиту (21.09.2021 р.) та його розміром (15 397,20 грн.) очевидно, що це вартість придбаного ноутбуку LENOVO ideaPad. Таким чином, вартість ноутбуку зарахована позивачем до додаткових витрат двічі.

ОСОБА_1 скористалася своїм правом, передбаченим ст.179 ЦПК України. Представник позивача ОСОБА_2 18.04.2024 року подав до суду відповідь на відзив, згідно якої викладенні обставини в позовній заяві підтримав та на задоволенні позову наполягав. Крім цього, додатково доповнив, що наявність фіскального чеку, з огляду на звичайну торгову практику та вимоги, що до неї ставляться звичаями ділового обороту, є фактом, що підтверджує придбання товару, роботи або послуги його надавачем; підпис та печатка не потрібні для електронних розрахункових документів, які містять QR-код; доказів виведення з ладу телефонів, навіть у період їх гарантійного строку, бути не може, оскільки основною причиною їх відмови є вихід із ладу незйомної літієвої батареї, яка виснажується від постійного відеонавантаження пристрою від онлайн-уроків та онлайн-домашніх завдань. Щодо стягнення частки розміру споживчого кредиту, який на сьогоднішній день є повністю погашеним, позивач наполягає на своїх позовних вимогах в цій частині.

Розгляд справи проводиться без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Судом встановлено, що відповідач є батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.15). Рішенням Нікопольського міськрайнного суду Дніпропетровської області від 24.03.2017 року у справі №182/6861/16-ц з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі частини від усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.12.2016 року і до повноліття дитини (а.с.74-76). Згідно звіту про здійснені відрахування та виплати від 11.03.2024 року, наданого головним бухгалтером ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» М. Касьяновою, з січня 2021 року по липень 2022 року з заробітної плати ОСОБА_3 відраховувались аліменти в розмірі 25% від його зарплати, щомісячні виплати складали від 1553,48 грн. до 4186,26 грн. (а.с.63, зворот). Крім того, згідно довідки про доходи, наданої командиром військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_7 , сума аліментів, відрахованих з заробітної плати ОСОБА_3 з вересня 2022 року по грудень 2023 року склала 338 685,54 грн. (а.с. 65). Отже, суд приходить до висновку, що відповідач виконує свої аліментні зобов`язання належним чином.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина (ст. 141 СК України). При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Також, відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до змісту п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у якій судом касаційної інстанції роз`яснено схожі правовідносини, до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Дана стаття СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного стану сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягнення аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Як зазначено в позовній заяві, позивач, для забезпечення безпеки дитини в умовах переїзду до м. Дніпро та належного здобуття дитиною середньої освіти в умовах карантину СОVID-19 та правового режиму воєнного стану придбала настільну плитку марки Hilton, чайник електричний Liberon, пательню mini Gourmet Savona загальною вартістю 1673 грн. та просить стягнути з відповідача частку даних витрат. Суд не може погодитись з даними вимогами позивача, оскільки понесені витрати не можуть вважатись додатковими на утримання дитини, перераховані приладдя є предметами загального користування для всієї родини та не пов`язані з виникненням особливих обставин в розумінні ст.185 СК України.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь частки понесених додаткових витрат на придбання мобільних телефонів Samsung Galaxy А24 вартістю 9 398,00 грн., Samsung Galaxy А 71 вартістю 9 499 грн. та Samsung Galaxy М33 із захисним склом, чохлом, послугою наклеювання захисного скла, загальною вартістю 9 596,00 грн., чохла для телефону, Bluetooth колонки, захисного скла загальною вартістю 1 450 грн., суд не може погодитись з наступних підстав. Придбання мобільних телефонів та супутніх для них товарів не може вважатись витратами для розвитку особливих здібностей дитини та відповідно бути особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного з батьків, в даному випадку позивача. Позивачем не доведено погодження з відповідачем необхідності купівлі телефонів саме такої вартості та не надано доказів виходу з ладу без можливості ремонту даних телефонів, які перебували на гарантійному обслуговуванні.

Крім того, за загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 долучила до матеріалів справи чек від 09.12.2023 року на придбання настільної плитки марки Hilton, чайнику електричного Liberon, пательні mini Gourmet Savona загальною вартістю 1673 грн. (а.с. 17), чек ТОВ «Комфі Трейд» від 31.01.2023 року на придбання телефону Samsung Galaxy М33 із захисним склом, чохлом, послугою наклеювання захисного скла, загальною вартістю 9 596,00 грн. (а.с. 19-20), чек ТОВ «Алло» від 08.08.2023 року на придбання мобільного телефону Samsung Galaxy А24 та зарядного пристрою вартістю 9 398,00 грн. (а.с.22), чек № від 15.12.2023 року на придбання чохла для телефону, Bluetooth колонки, захисного скла загальною вартістю 1 450 грн. (а.с.23) , які судом до уваги не приймаються, оскільки докази того, що саме позивачка сплачувала дані кошти відсутні, відомості про покупця в квитанціях та чеках не зазначені.

Щодо стягнення з відповідача частки вартості ноутбука Lenovo ideaPad 15IML з відповідними налаштуваннями, програмним забезпеченням та страхуванням на загальну суму 15 897,20 грн. та споживчого кредиту відповідно до договору № 592451003 від 21.09.2021 року на поточне обслуговування придбаних гаджетів та інтернет-мережі, у якому тіло кредиту 15 397,20 грн., проценти 1,10 грн., вартість розрахунково-касового обслуговування кредиту 6 754,96 грн., загальною вартістю 22 153,26 грн., не підлягають задоволенню з наступних підстав. Витрати на придбання ноутбуків не віднесені до додаткових витрат на утримання дитини та відносяться до основних витрат, на утримання дітей, які батьки несуть виходячи зі своїх матеріальних можливостей. Позивачем не доведено, що дані витрати зумовлені особливими обставинами, не надано довідку з учбового закладу, де навчається дитина, що навчальний процес відбувається саме в онлайн режимі. Вказані витрати відносяться до основних витрат, які поглинаються аліментними. Щодо споживчого кредиту №592451003 від 21.09.2021 року (а.с.35), сума якого складає 15 397, 20 грн. та співпадає із сумою вартості ноутбуку, а тому суд приходить до висновку, що даний кредит брався саме для купівлі ноутбуку Lenovo ideaPad, а тому не підлягає стягненню з відповідача, оскільки не є додатковими витратами пов`язаними з особливим потребами дитини. З огляду на викладене вище, послуги для ремонту ноутбуку АSUS X5625C, вартістю 2830 грн. (а.с.24) також не підлягають стягненню з відповідача, оскільки дані витрати не зумовлені особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.01.2022 року у справі №545/315/19, де зазначено, що витрати на ремонт технічних пристроїв не є додатковими витратами в розумінні вимог ст. 185 СК України та охоплюються розміром аліментів на дитину.

Стягнення з відповідача частки вартості оплати за телебачення та інтернет, згідно наданих позивачем роздруківок з грудня 2022 року по жовтень 2023 року (а.с.25-37) також не підлягає задоволенню, оскільки дані витрати, як і витрати на комунальні платежі, не відносяться до додаткових витрат на утримання дитини, зумовлених особливими обставинами та поглинаються аліментними виплатами. Позивач не надала доказів, що отримані нею аліментні виплати не покривають витрат на оплату послуг телебачення та інтернету.

Розмір стягуваних додаткових витрат має визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат, з підтвердженням належними, допустимими та достатніми доказами у справі як сам факт понесення таких витрат, так і ту обставину, що такі витрати входять до складу саме додаткових витрат, а не аліментів. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, вони є індивідуальними у кожному випадку. Така правова позиція висвітлена Верховним Судом України у постанові від 13.09.2017 року по справі №6-1489цс/17.

Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні даного позову слід відмовити в повному обсязі, оскільки позивачем не доведено, що понесені нею витрати є додатковими витратами на утримання дитини, зумовленими особливими обставинами.

Враховуючи наведене та керуючись ст.180, 181, 183, 185 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 211, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складення.

Суддя: О. В. Рунчева