ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 707/686/24
Провадження № 22-ц/821/1122/24
Категорія: 305010900

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача: адвокат Демиденко Мирослава Валеріївна

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Демиденко Мирослави Валеріївни на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 08 травня 2024 року (ухваленого під головуванням судді Суходольського О.М. в приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

13 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 10.07.2023 року о 16 год. 00 хв. На а/д М-01 Київ-Чернігів-Нові Яриловичі 113 км, с. Красилівка Козелецького району Чернігівської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Dodge» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіля «Daf» д.н.з. НОМЕР_2 , за кермом якого був відповідач ОСОБА_2 .

29.09.2023 року Постановою Козелецького районного суду Чернігівської області ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (порушення водіями правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, тобто, відповідач є винним у спричиненні пошкоджень автомобіля «Dodge» д.н.з. НОМЕР_1 .

Позивач зазначає, що 24.07.2023 року він звернувся до СОД ФОП ОСОБА_3 для проведення оцінки визначення вартості матеріального збитку та визначення ринкової вартості, яке заподіяне власнику автомобіля «Dodge» д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно висновку №476/07-23 від 31.07.2023 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту вищезазначеного автомобіля внаслідок ДТП складає 299 256,52 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Перша» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №214286764, за яким останній взяв на себе обов`язок здійснення відшкодування шкоди, заподіяної третім особам внаслідок експлуатації автомобіля «Daf» д.н.з. НОМЕР_2 .

10.01.2024 року позивач звернувся із вимогою про доплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК «Перша». 17.01.2024 року страхова компанія надіслала лист вих №ЦВ24-0050, в якому було відмовлено у здійсненні доплати страхового відшкодування, оскільки згідно долученого полісу №ЕР-214286764, передбачено ліміт відповідальності страховика - ПрАТ «СК «Перша» за шкоду, заподіяну майну становить 160000,00 грн. та франшиза у розмірі - 3200,00 грн. Крім того, надано копію платіжної інструкції №5243 про підтвердження виплати страхового відшкодування у розмірі 156800,00 грн.

Враховуючи вищезазначене, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому, зворотна вимога страховика до винної у ДТП особи визначається не тільки розміром завданої ТЗ шкоди, а й сукупністю фактичних затрат, які понесені страховиком.

Однак, жодних дій, спрямованих на врегулювання даного питання в досудовому порядку з боку відповідача здійснено не було. Сума страхового відшкодування відповідачем не погашена.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь суму відшкодування шкоди у розмірі 142 406,52 грн., суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 17925 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 08 травня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 142406 грн. 52 коп., що завдана внаслідок ДТП 10.07.2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за надання правничої допомоги в сумі 10 000 грн.

У стягненні решти витрат за надання правничої допомоги -відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про інший розмір збитків(шкоди), не клопотав перед судом щодо призначення по справі відповідної експертизи для встановлення розміру шкоди судовим експертом.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку про завдання позивачеві моральної шкоди, що виразилась в моральних стражданнях, переживаннях, порушенні нормальних життєвих зв`язків, втраті часу, пов`язаних із пошкодженням його автомобіля, а тому заявлений позивачем розмір моральної шкоди 10000 грн. є цілком обґрунтованим та доведеним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 29 травня 2024 року, представник ОСОБА_2 - адвокат Демиденко М.В., вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, таким, що не відповідає принципу верховенства права, просила скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 08 травня 2024 року та направити справу на повторний розгляд до Черкаського районного суду Черкаської області.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач, як винна в ДТП особа, яка зобов`язана відшкодувати завдану шкоду, не була належним чином повідомлена про день, час та місце огляду пошкодженого транспортного засобу, відповідно, не була присутня під час складання Акту огляду транспортного засобу.

Крім того, скаржник не погоджується з сумою, яка підлягає відшкодуванню, оскільки вважає, що згідно з наданого висновку оцінювача ОСОБА_3 є підстави стверджувати про фізичне знищення автомобіля. Витрати на відновлювальний ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

Вказує, що порядок відшкодування завданої шкоди мав відбуватись на підставі ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу апеляційного суду 08 липня 2024 року, ОСОБА_1 вважає, що рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 08 травня 2024 року законне, обґрунтоване та прийняте з врахуванням думки сторін на підставі поданих сторонами доказів та вірно встановлених обставин справи, а тому апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення. Вважає, що приведені представником скаржника доводи зводяться виключно до переоцінки доказів та незгоди з рішенням суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, які встановлені судом першої інстанції

Матеріалами справи встановлено, що 10.07.2023 року о 16 год. 00 хв. На а/д М-01 Київ-Чернігів-Нові Яриловичі 113 км, с. Красилівка Козелецького району Чернігівської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Dodge» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіля «Daf» д.н.з. НОМЕР_2 , за кермом якого був відповідач ОСОБА_2 .

29.09.2023 року Постановою Козелецького районного суду Чернігівської області ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (порушення водіями правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Тобто, відповідач є винним у спричиненні пошкоджень автомобіля «Dodge» д.н.з. НОМЕР_1 .

24.07.2023 року він звернувся до СОД ФОП ОСОБА_3 для проведення оцінки визначення вартості матеріального збитку та визначення ринкової вартості, яке заподіяне власнику автомобіля «Dodge» д.н.з. НОМЕР_1 . Згідно висновку №476/07-23 від 31.07.2023 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту вищезазначеного автомобіля внаслідок ДТП складає 299256,52 грн. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві Страхова компанія «Перша» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №214286764, за яким останній взяв на себе обов`язок здійснення відшкодування шкоди, заподіяної третім особам внаслідок експлуатації автомобіля «Daf» д.н.з. НОМЕР_2 .

10.01.2024 року позивач звернувся із вимогою про доплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК «Перша».

17.01.2024 року страхова компанія надіслала лист вих №ЦВ24-0050, в якому було відмовлено у здійсненні доплати страхового відшкодування, оскільки згідно долученого полісу №ЕР-214286764, передбачено ліміт відповідальності страховика - ПрАТ «СК «Перша» за шкоду, заподіяну майну становить 160000,00 грн. та франшиза у розмірі - 3200,00 грн. Крім того, надано копію платіжної інструкції №5243 про підтвердження виплати страхового відшкодування у розмірі 156800,00 грн.

Враховуючи вищезазначене, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому, зворотна вимога страховика до винної у ДТП особи визначається не тільки розміром завданої ТЗ шкоди, а й сукупністю фактичних затрат, які понесені страховиком.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Демиденко М.В. не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22 ЦК України). Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України).

Стаття 1187 ЦК України регулює питання завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно із частиною першою цієї статті, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (згідно із пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (частина перша статті 1194 ЦК України).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як встановлено судом, факт дорожньо-транспортної пригоди та вина відповідача ОСОБА_2 підтверджується дослідженими письмовими доказами, які сторонами у справі не заперечуються та не спростовуються. Станом на 10.07.2023 року (момент ДТП) автомобіль, яким керував відповідач, був застрахований в ПрАТ «СК «Перша».

Позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу «Dodge» д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР 214286764 було виплачено страхове відшкодування ПрАТ «СК «Перша»., як страховиком особи, відповідальної за завдану шкоду внаслідок ДТП - ОСОБА_2 , в межах встановленого ліміту в сумі 156800 (франшиза 3200,00 грн).

В обґрунтування розміру завданої внаслідок ДТП шкоди, позивачем надано Звіт про оцінку вартості матеріального збитку №476/07-23 від 31 липня 2023 року, згідно з яким ринкова вартість автомобіля до ДТП складала 299156,52 грн, після ДТП 58761,16 грн.

Отже суд, врахувавши, що страховиком відповідача виплачено страхове відшкодування у межах ліміту страхової суми, дійшов обґрунтованого висновку, що сума матеріальної шкоди, визначена позивачем знайшла своє підтвердження, тому позов підлягає до задоволення.

Посилання скаржника, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість пошкодженого автомобіля після ДТП, тому він є фактично знищеним, є необгрунтованими з огляду на таке.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з п. 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним.

Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Отже, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 752/13375/19

Проте, матеріали справи не містять доказів про визнання позивачем пошкодженого транспортного засобу фізично знищеним чи встановлена неможливість його відновлення, а відтак, відсутні підстави для застосування ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Інших обґрунтованих доводів щодо того, що оцінювачем було порушено Методику чи порядок проведення дослідження, не наведено. Будь-яких обґрунтованих доказів, що спростовують вказану у висновку суму, також не надано, про що також вірно зазначив районний суд.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачеві безумовно було завдано моральної шкоди у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу та необхідністю докладення додаткових істотних зусиль для стягнення відшкодування за пошкоджене майно, а тому з урахуванням наведеного, судом обґрунтовано стягнуто в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

З огляду на предмет спору та встановлені судом факти, перевіривши доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Демиденко М.В., апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи, всебічно їх дослідив, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм матеріального та процесуального законодавства при розгляді справи по суті не допустив.

Фактично, доводи апеляційної скарги скаржника є аналогічними тим аргументам, що викладені у відзиві на позовну заяву, які суд першої інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Демиденко Мирослави Валеріївни - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 08 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції - залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

О.М. Новіков