Провадження № 2/344/3178/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Татарінової О.А.,

секретаря Кондратів Х.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні заяву представника позивача про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

11.07.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

30.07.2024 року представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову відповідно до якої просить накласти арешт на нерухоме майно, яке перебуває у власності ОСОБА_2 , а саме: 3/4 господарської будівлі № 1 за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:013:0059, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 250, загальною площею (кв.м): 1674. В обґрунтування заяви зазначає, що ОСОБА_2 має намір реалізувати зазначене вище майно, у зв`язку з чим виникає реальна загроза щодо виникнення обставин, що можуть перешкодити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у випадку ухвалення рішення на користь заявника (позивача), тобто виникає обгрунтована потреба в реалізації заходу забезпечення позову в формі арешту майна, оскільки всі інші об`єкти нерухомості, які перебувають у власності ОСОБА_2 є ускладненими (неможливими) для продажу/реалізації в рамках виконавчого провадження, або є низько ліквідними та не відповідають об`єму боргових зобов`язань, які є предметом позову. Варість майна на яке накладається арешт (15 000 грн.) є значно меншою за суму позовних вимог (50 000 доларів США ), що відповідає принципу співмірності забезпечення позову. Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав заявника, враховуючи поведінку ОСОБА_2 , яка спрямована на ухилення від виконання своїх боргових зобов`язань перед заявником.

В судовому засіданні представник позивача підтримав подану заяву.

В судовому засіданні представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні заяви.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Поряд з цим, відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 50 000 доларів США, еквівалент за офіційним курсом НБУ 2 032 065,00 грн., станом на 02.07.2024 року.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.

Так, представник позивача звертаючись до суду із вищезазначеною заявою про забезпечення позову, просив забезпечити позов, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належать відповідачу, з метою унеможливити відчужити належне йому майно на користь третіх осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

В той же час, варто звернути увагу на те, що при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Вивчивши матеріали заяви, суд не погоджується з доводами позивача про необхідність вжиття вказаних заходів забезпечення позову з наступних підстав.

В заяві про забезпечення позову не наведено ґрунтовних підстав для застосування заходів забезпечення позову, не надано належних та допустимих доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача посилається на те, що відповідно до договору про спільну діяльність у будівництві від 01.10.2020 року вартість вказаного у заяві майна складає 20 000,00 грн., частка 3/4 ОСОБА_2 оцінюється в 15 000 грн. відповідно до суми внеску в будівництво вищевказаного майна, що відповідає принципу співмірності забезпечення позову.

Згідно з положеннями ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання.

Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна.

Статтею 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що документом, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору, є звіт про оцінку майна.

В той же час, суд вважає, що договір про спільну діяльність у будівництві від 01.10.2020 року не підтверджує реальну вартість майна, на яке представник позивача просить накласти арешт, оскільки вартість такого майна має бути визначена на час розгляду заяви та підтверджена звітом про його оцінку, що виключає можливість перевірити співмірність застосування такого заходу забезпечення позову.

Крім того, представник позивача зазначає, що ОСОБА_2 має намір реалізувати зазначене вище майно, у зв`язку з чим виникає реальна загроза щодо виникнення обставин, що можуть перешкодити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 29.07.2024 року комплекс будівель та спору АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:013:0059, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 250, загальною площею (кв.м): 1674 перебуває в іпотеці на підставі іпотечного договору, серія та номер 9, виданий 04.01.2024 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г., що унеможливлює безперешкодне відчуження та реалізацію такого майна.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.149-150,152, 153 ЦПК України,суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Татарінова О.А.