КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/7951/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Київ

Справа № 760/8038/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Дубінкіної М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 грудня 2023 року, ухвалене у складі судді Машкевич К.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання,

встановив:

11 квітня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів у розмірі 1/6 від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову та до закінчення ним навчання, тобто до лютого 2025 року.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що є сином відповідача ОСОБА_2 . Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 листопада 2019 року шлюб між його батьками було розірвано. Наказом Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 листопада 2021 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 06 жовтня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначає, що він з 20 липня 2021 року по теперішній час проходить військову службу (навчання) (денна форма) в Національній академії СБ України. Навчальною програмою підготовки за освітнім ступенем бакалавр передбачено термін закінчення навчання - лютий 2025 року, що підтверджується довідкою № 78, виданою 05 серпня 2022 року Національною академією Служби безпеки України.

Оскільки він навчається на денній формі в Національній академії СБ України, то не має можливості працювати.

Посилається, що батько матеріально його не підтримує, працює в ГУ Служби безпеки України, вважає, що відповідач має можливість надавати синові матеріальну допомогу.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 11 квітня 2023 року і до досягнення ОСОБА_1 23-х років, за умови, якщо він буде продовжувати навчання.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що судом першої інстанції безпідставно визначено розмір аліментів у твердій грошовій сумі без врахування можливостей відповідача та без врахування періодичності отримання ним доходів та зміни їх розміру.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що грошова винагорода військовослужбовцям, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» додаткова грошова винагорода не оподатковується відповідними податками на доходи фізичних осіб, тому відсутня інформація про її нарахування та виплату у податкових органах. Не врахування судом першої інстанції дійсного матеріального стану відповідача призвело до прийняття необґрунтованого рішення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги, просили рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, надіслав через підсистему «Електронний суд» заяву про розгляд справи без його участі, заперечував проти задоволення апеляційної скарги, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за його відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши позивача та його представника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що підлягають стягненню на користь позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження здійснюється за його рахунок. Приймаючи до уваги те, що відповідно до ст. 141 СК України, батько та мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, суд вважав, що аліменти у розмірі 3000 грн. щомісячно будуть достатніми для належного утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та відповідатимуть реаліям сьогодення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., починаючи з 11 квітня 2023 року і до досягнення ОСОБА_2 23-х років, за умови, якщо він буде продовжувати навчання.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/6 від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову та до закінчення ним навчання.

Однак, суд першої інстанції визначив спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, що не узгоджується з вимогами ст. 200, ч. 3 ст. 181 СК України.

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Крім того, частиною 1 ст. 184 СК України, визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Таким чином, відповідно до вказаних норм закону спосіб стягнення аліментів ( частка від доходу чи тверда грошова сума) визначається позивачем, а розмір аліментів визначається судом, виходячи із заявлених позовних вимог та з урахуванням обставин справи.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.ст. 13, 76, 77 ЦПК України).

Враховуючи вищезазначені норми закону, чинні на час ухвалення рішення суду, спосіб стягнення аліментів у частці чи твердій грошовій сумі встановлюється судом за вибором особи, яка звернулася до суду за захистом порушеного права та не визначає статус відповідача щодо його мінливого або нерегулярного доходу, не ставить цим в залежність суд щодо визначення порядку та способу стягнення аліментів і не зобов`язує суд діяти на власний розсуд.

Проте, суд першої інстанції без врахування вказаних норм закону, що підлягали застосуванню, вийшовши за межі позовних вимог, з власної ініціативи визначив спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, без врахування заявлених позивачем позовних вимог про стягнення аліментів у частці від доходу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, що суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються Главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків на повнолітню дочку, сина, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Виходячи зі змісту даних норм, порядок виконання обов`язку матері, батька утримувати дитину до її повноліття та правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина врегульовані різними нормами Сімейного кодексу України, виходячи із різного правового статусу дитини (особи, яка не досягла 18 років) та дочки, сина, які досягли повноліття.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Отже, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання дитина не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 29 січня 2018 року по справі №622/373/16-ц, касаційним судом роз`яснено, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України).

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до правових висновків, Верховного Суду у постанові від 28 лютого 2019 року у справі № 466/532/16-ц, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 листопада 2021 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 06 жовтня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до довідки № 46/25 від 28 березня 2023 року Національної академії Служби безпеки України, ОСОБА_1 проходить військову службу (навчання) (денна форма) в Національній академії Служби безпеки України з 20 липня 2021 року. Навчальною програмою підготовки за освітнім ступенем бакалавр, за обраною спеціальністю передбачено термін закінчення навчання - лютий 2025 року. Забезпечення курсантів грошовим забезпеченням, харчуванням, речовим майном і житлом здійснюється відповідно до законодавства України ( а.с. 6).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми нарахованих та/або виплачених доходів, суми нарахованих та/або сплачених податків ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2022 року по 1 квартал 2023 року становить 129 000 грн.

Відповідно до довідки 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецк Луганської області) Головного управління Служби безпеки України в Донецькій області та Луганській областях розмір отриманого грошового забезпечення ОСОБА_2 станом на 01 вересня 2023 року складає 29694, 34 грн. з урахуванням сплачених аліментів в розмірі 1/6 частки доходів.

Крім того, встановлено, що відповідач у відзиві на позовну заяву вважав, що сума у розмірі 3000 грн. є достатньою для забезпечення потреб повнолітнього сина та такою, яку він має змогу надавати.

Встановивши, що позивач ОСОБА_1 , який є сином відповідача ОСОБА_2 , проходить навчання за денною формою в Національній академії Служби безпеки України з 20 липня 2021 року, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, як батько повнолітнього сина, повинен матеріально його утримувати, і має змогу надавати утримання, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для застосування статті 199 СК України та стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

З аналізу змісту наведеної норми ст. 199 СК України вбачається, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, з умовою, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Частиною другою статті 200 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, колегія суддів приймає до уваги обставини, зазначені у статті 182 СУ України та, виходячи з засад розумності, виваженості, справедливості, задовольняючи правомірні очікування позивача на отримання аліментів, та враховуючи те, що відповідач не заперечував проти стягнення з нього 3000 грн. аліментів, вважає за можливе визначити до стягнення аліменти у розмірі 1/8 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11 квітня 2023 року та до закінчення навчання ОСОБА_1 , тобто до лютого 2025 року, оскільки саме зазначений розмір аліментів є тією сумою, яку відповідач спроможний надати на утримання повнолітнього сина з урахуванням його матеріального становища.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано дійсного матеріального стану відповідача, колегія суддів відхиляє, оскільки заявляючи позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частки від заробітку відповідача, позивачем не було обґрунтовано розміру матеріальної допомоги, якої він потребує у зв`язку з навчанням, та на підтвердження розміру необхідної допомоги не надано відповідних доказів, за винятком наданої довідки Національної академії Служби безпеки України.

У постанові від 20 травня 2020 року у справі з аналогічних правовідносин № 635/1139/17 Верховний Суд зазначив, що повнолітні діти відповідача перебувають на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не врахували, що позивачі не довели існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є їх процесуальним обов`язком, не надали будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у них потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо).

У цій постанові Верховного Суду в справі № 635/1139/17 від 20 травня 2020 року зазначено, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.

Позивачем не доведено, що вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження здійснюється за його рахунок, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, враховуючи наявну в матеріалах справи довідку Головного управління Служби безпеки України в Донецькій області та Луганській областях про розмір отриманого відповідачем грошового забезпечення та відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми нарахованих та/або виплачених доходів, доводи апеляційної скарги про можливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частки колегія суддів відхиляє.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення зазначених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 грудня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/8 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11 квітня 2023 року та до закінчення навчання ОСОБА_1 , тобто до лютого 2025 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. на користь держави.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації АДРЕСА_2 , фактично проживає: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.