САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2104/24
Провадження №2-о/726/102/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2024 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Проскурняка І. Г., за участю секретаря судових засідань Данилюк І.І., заявниці ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ :

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_2 .

В заяві зазначає, що 03 вересня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано Світловодським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Олександрівському районні Кіровоградської області, за актовим записом №234.

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Між ними дуже погіршилися стосунки, спільне життя стало не можливим через часті сварки та вчинення домашнього насилля, тому вона була вимушена покинути ОСОБА_2 та тікати в безпечне місце.

Протягом тривалого часу вона потерпала від фізичного та психологічного насильства, проте не зверталася до поліції через постійні маніпуляції та обіцянки ОСОБА_2 не вчиняти домашнє насильство, а також через страх перед державними органами.

08 липня 2024 року через черговий випадок вчинення насильства стосовно неї, а також через страх за своє життя та здоров`я вона повідомила у відділення поліції №1 (м.Світловодськ) про вчинення правопорушення та написала заяву щодо вчинення домашнього насильства. Після проведення з`ясування обставин справи працівниками поліції складено адміністративний протокол стосовно ОСОБА_2 за вчинення правопорушення відповідно до ст. 173-2 КУпАП, а також на основі проведення оцінки ризиків працівниками поліції винесли терміновий заборонений припис стосовно кривдника терміном на 10 днів до 16.07.2024 року. Таким заходом термінового забороненого припису жодним чином не забезпечив їй та дитині безпеки та запобігання повторного домашнього насилля. 10 червня 2024 року вона вимушена була з дитиною поїхати до притулку.

Зазначає, що ОСОБА_2 продовжує надалі психологічно її принижувати та чинить психологічний тиск. Продовжує телефонувати проти її волі, намагається маніпулювати її вразливим становищем та погрожує фізичною розправою. Факт впливу на її психологічне здоров`я через психологічне насильство може підтвердити заключення психолога притулку, у якого вона проходить психологічну реабілітацію.

Поки вона знаходиться у притулку за свою безпеку та безпеку дитини вона не переживає, але перебуває там тимчасово, тому боїться, що коли вона з сином покине притулок, його агресія посилиться.

Просить суд видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покладення на нього обов`язку, а саме заборонити ОСОБА_2 вести телефонні переговори, листування через будь які месенджери ( вайбер, телеграм ін. додатки), електронну адресу чи соціальні мережі з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців.

Заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власними бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь який спосіб, спілкуватися з нею строком на 6 місяців.

Копію рішення направити до відділення поліції №1 (м.Світловодськ) Олександрійського районного відділу поліції в Кіровоградській області для взяття ОСОБА_2 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 на профілактичний облік та до виконавчого комітету Світловодської міської ради.

Ст.350-5 ЦПК України передбачено, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб.

В судове засідання заявниця ОСОБА_1 підтримала вимоги заяви про видачу обмежувального припису та просила його задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи про причини не явки суд не повідомив.

Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Суд, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , який зареєстрований 03 вересня 2022 року Світловодським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Олександрівському районі Кіровоградської області Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Дніпро), актовий запис №234 (а.с.7).

02 травня 2023 року у подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_3 (а.с.6).

08.05.2024 року відносно ОСОБА_2 складено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ст.173-2 КУпАП та встановлено заходи термінового забороненого припису стосовно кривдника строком на 10 діб (а.с.8).

Із змісту психологічного висновку виданого психологом Міжнародного центру доброти для матері та дитини «Місто Добра» від 16.07.2024 року встановлено, що ОСОБА_1 являється потерпілою від домашнього насильства (а.с.10-11).

Довідкою благодійного фону « Місто Добра» №33/дов від 18 липня 2024 року підтверджується, що ОСОБА_1 разом із своєю дитиною сином ОСОБА_3 тимчасово проживає в Кризовому центрі для матері та дитини «Місто добра» з 11 липня 2024 року по теперішній час, у зв`язку із вчиненням домашнього насильства її чоловіком (а.с.12).

Згідно із ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 27 Конституції України регламентовано, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Статтею 350-5 ЦПК України передбачено, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14, 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, одним із яких є заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою (частина друга статті 26 вказаного Закону).

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту наведених норм, видача обмежувального приписує заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису слід надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність.

У постанові Верховного Суду від 09 березня 2023 року у справі №711/3693/22 зазначено, що: «…обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону. Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками…».

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд неодноразово звертає увагу, що у кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону.

Докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

Суд, у відповідності до ст. 2 ЦПК України, ухвалюючи рішення, повинен керуватись завданнями цивільного судочинства, які превалюють над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі, серед яких верховенство права, що є широким поняттям та включає в себе і інші елементи правосуддя.

Враховуючи вказані вимоги, та застосовуючи їх у даній справі, варто наголосити, що рішення про видачу обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відтак, для обмеження права особи (кривдника) необхідним є встановити ризики, які несе його поведінка для постраждалої особи. Однак суд, вирішуючи справу, не може перебирати на себе повноваження інших осіб, уповноважених законом на проведення оцінки таких ризиків та на власний розсуд заміщувати їх результати власними судженнями чи домислами. Виключно на підставі форми оцінки ризиків, складених уповноваженою особою, у якому міститься ступінь загрози для постраждалої особи, судом може бути прийнято відповідне рішення та визначено необхідний, для захисту останньої, обсяг заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, встановивши при цьому тривалість обмеження таких прав чи виконання обов`язків.

Натомість, заявником не надано, а судом не встановлено жодних належних та допустимих доказів, з яких можна було б встановити ризики для постраждалої особи, в тому числі у майбутньому, які б, у свою чергу, свідчили про необхідність (чи можливість) застосування того чи іншого обмеження для кривдника у залежності від їх ступеня.

Наданий заявником психологічний висновок, сам по собі, не є належним та достатнім доказом у даному випадку, оскільки у ньому фактично викладені пояснення заявниці, передумови її психологічного стану, які виникли в процесі життя, констатація думок, опис поведінки, суб`єктивна точка зору на ситуацію. При цьому будь-яких інших доказів на підтвердження пояснень потерпілої, на які вона посилається як на підставу для задоволення заяви, суду не надано.

Викладене також стосується і посилань заявниці на те, що ОСОБА_2 здійснює психологічний тиск на неї шляхом надіслання повідомлень у месенджерах, які містять погрози та залякування. Жодних підтверджень цьому заявником не надано.

При цьому варто зауважити, що сам по собі факт того, що заявник разом із дітьми тимчасово проживає у центрі «Місто добра», як обґрунтування заявленої вимоги, не доводять необхідності застосування до ОСОБА_2 обмежувального припису, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Cуд не бере до уваги як допустимий та належний доказ наданий ОСОБА_1 протокол про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення ним домашнього насильства відносно неї, адже протокол не є рішенням, яке встановлює винність особи.

Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , оскільки належних та допустимих доказів заявником не надано, а судом не встановлено.

У відповідності до вимог ч.3 статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

В задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя І. Г. Проскурняк