Справа № 761/415/24
Провадження № 2/761/4956/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

за участі

представників позивача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника Комунального некомерційного

підприємства «Центр екстреної медичної

допомоги та медицини катастроф м. Києва»: Савчук К.В.,

представника Комунального некомерційного

підприємства Київської обласної ради

«Київський обласний центр екстреної

медичної допомоги та медицини катастроф»: Прокопенко П.С.,

представника Департаменту охорони

здоров`я виконавчого органу Київської

міської ради (Київської міської державної адміністрації): Гладун А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом до Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва», треті особи: Київська обласна військова адміністрація, Київська міська рада (Київської міської державної адміністрації), Комунальне некомерційне підприємство Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання рішення протиправним, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

29.12.2023 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва», треті особи: Київська обласна військова адміністрація, Київська міська рада (Київської міської державної адміністрації), Комунальне некомерційне підприємство Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф», Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Київська міська рада про встановлення факту родинних відносин, визнання рішення протиправним, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

У зв`язку із подачею заяви про зменшення позовних вимог було виключено як третю особу Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Крім того, за клопотанням представників позивача було виключено із складу третіх осіб Київську міську раду ().

В позовних вимогах з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 27.03.2024 року позивач просила:

-визнати протиправним рішення працівника оперативно-диспетчерської служби Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва» виконавчого органу Київської міської ради 22.10.2022 о 13.20, щодо відмови обслуговування виклику про надання екстреної медичної допомоги батькові позивача, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та про його переадресацію;

-стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва» виконавчого органу Київської міської ради в особі виконавчого органу (директора) ОСОБА_5 на користь позивача суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 15 000,00 грн. та моральної шкоди 257 950,00 грн.

Вимоги позову обгрунтовані тим, що 22.10.2022 року приблизно о 13.20 батько позивачки, ОСОБА_4 почав скаржитися на біль у грудях та втрачати свідомість.

У зв`язку з такими скаргами з номера телефону НОМЕР_1 було здійснено виклик за номером 103 щодо надання екстреної медичної допомоги.

Як зазначає позивач, диспетчер прийому виклику оперативно-диспетчерської служби Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва» виконавчого органу Київської міської ради (далі - диспетчер) витрачала дорогоцінний час (розмова тривала 3 хв 31 сек) і в результаті розмови диспетчер не передала виклик, не скерувала бригаду екстреної медичної допомоги, але надала додатковий номер телефону, у зв`язку з тим, що місце події не відноситься до територіального обслуговування відповідача. Таким чином, на думку позивача, диспетчер відмовила в обслуговуванні виклику.

Також позивач зазначає, що за викликом була направлена бригада Комунальн огонекомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» за адресою: АДРЕСА_2, Садове товариство «Вікторія Плюс», яке хоч і знаходиться в адміністративному управлінні с.Гнідин, але фізично знаходиться в межах міста Києва.

Бригада екстреної швидкої допомоги Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» прибула за адресою виклику о 14.29 год., через 69 хв після першого повідомлення на номер 103.

В результаті порушення п.19 Постанови кабінету міністрів України від 21.11.2012 року №1118 «Про затвердження Порядку інформування бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги та направлення на місце події», ст.8 Закону України «Про екстрену медичну допомогу», пункту 4 постанови Кабінету міністрів України від 16.12.2020 року №1271 «Про норматив прибуття бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги на місце події» батько позивача - ОСОБА_4 помер.

Як зазначає позивач, диспетчером було прийнято помилкове тактико-логістичне рішення щодо реєстрації виклику без урахування тієї обставини, що адреса виклику відноситься до умовного району обслуговування відповідача, яке знаходиться значно ближче до адреси виклику та відмовлено в обслуговуванні.

На думку позивача, диспетчер напрямку оперативно диспетчерської служби відповідача є особою, яка не передала виклик між оперативно-диспетчерськими службами через інформаційно-аналітичну систему «Централь 103» іншій службі за належністю та не ухвалила рішення щодо обслуговування виклику.

Позивач вказує, що наслідком такої протиправної поведінки стало несвоєчасне надання екстреної медичної допомоги людині, яка перебуває у невідкладному стані, в результаті чого особа, яка перебуває в такому стані померла.

Позивач понесла витрати на поховання батька в сумі 15 000,00 грн., а тому вважає, що на підставі положень статті 1166 ЦК України вказана сума має бути відшкодована відповідачем.

Крім того, позивач, як вказано в позовній заяві, зазнала моральних страждань внаслідок протиправного рішення відповідача, яким фактично відмовлено у своєчасному наданні домедичної екстреної допомоги, що призвело до смерті батька.

20.02.2024 року до суду надійшов відзив Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва» в якому представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Як вказано у відзиві, позивачка не зверталась до відповідача 22 жовтня 2022 року за телефонним номером 103. Дзвінок надійшов від особи чоловічої статі щодо виклику за адресою: АДРЕСА_1 до дідуся 96 років. Названа адреса знаходиться на території Садівничого товариства «Стадне» Золочівської територіальної громади Бориспільського району Київської області. Так як відповідач здійснює забезпечення організації та надання екстреної медичної допомоги на території міста Києва, а на території Київської області обов`язок забезпечення організації та надання екстреної медичної допомоги покладено на Комунальне некомерційне підприємство Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». Працівник оперативно-диспетчерського відділу відповідача, у відповідності до п.11 Правил виклику бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 26.03.2021 року №583, переадресував виклик шляхом надання абоненту рекомендацій щодо звернення до відповідного закладу охорони здоров`я вказавши номер телефону НОМЕР_2 .

Також представник зазначає, що виїзд бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги із застосуванням спеціальних санітарних транспортних засобів здійснюються у межах адміністративно-територіальної одиниці в якій центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф забезпечує надання екстреної медичної допомоги. Застосування передбаченого ч.4 ст.5 Закону України «Про екстрену медичну допомогу», принципу регіональної екстериторіальності здійснюється у відповідності до умов визначених Порядком міжрегіональної маршрутизації пацієнтів. Обставини випадку, що став підставою позову, не відповідають умовам, визначеним Порядком міжрегіональної маршрутизації пацієнтів. Отже, відповідач діяв в межах наданих йому повноважень, у спосіб передбачений законодавством та не порушував основні принципи функіонування системи екстреної медичної допомоги.

Також представник зазначає, що позивачем не доведено у відповідності до положень діючого законодавства спричинення їй моральної шкоди, протиправність діяння заподіювача відносно позивача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

28.02.2024 року до суду надійшов відзив уповноваженого представника Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в якому представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Як вбачається, відзив обгрунтований тими ж обставинами що і відзив представника відповідача.

04.03.2024 року до суду надійшли пояснення представника Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» в яких представник зазначає, що диспетчер відповідача мав прийняти виклик, незалежно від місцезнаходження пацієнта та переадресувати його, за наявності підстав для цього.

В судовому засіданні представники ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі

Представник Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва» в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві.

Представник Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» в судовому засіданні зазначив, що дійсно виїзд на виклик мав здійснити відповідач, однак позивач не довів що смерть ОСОБА_4 настала внаслідок несвоєчасного приїзду екстреної медичної допомоги.

Представник Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в судовому засіданні заявлені вимоги не підтримала та просила відмовити в їх задоволенні.

Представники Київської обласної військової адміністрації, Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки суду не повідомили, пояснення на заявлені вимоги до суду не направили.

На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, врахувавши їх процесуальні заяви, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Стаття 49 Конституції України визначає, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.

Закон України «Про екстрену медичну допомогу» визначає організаційно-правові засади забезпечення громадян України та інших осіб, які перебувають на її території, екстреною медичною допомогою, у тому числі під час виникнення надзвичайних ситуацій та ліквідації їх наслідків, та засади створення, функціонування і розвитку системи екстреної медичної допомоги.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З копії лікарського свідоцтва про смерть №358 від 24.10.2022 року вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_2 . Причиною смерті зазначено: серцева недостатність, атеросклеротичний коронарокардіосклероз, хронічна ішемічна хвороба серця.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 22.10.2022 року о 13:20 з номеру телефону НОМЕР_3 , який належить свідку ОСОБА_6 за номером 103 було здійснено виклик екстреної служби для ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внаслідок проведеної розмови з абонентом, після встановлення адреси виклику, диспетчер, який приймав виклик повідомив, що диспетчер підстанції надав інформацію, що за аресою: Осокорки, дачний масив «Вікторія Плюс», садівничий кооператив, екстрена медична допомога не виїжджає. Було надано телефон екстреної медичної допомоги, яка обслуговує зазначену адресу.

При зверненні до суду з позовом позивач зазначала, що смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 настала внаслідок тієї обставини, що диспетчер напрямку оперативно диспетчерської служби відповідача не передала виклик між оперативно-диспетчерськими службами через інформаційно-аналітичну систему «Централь 103» іншій службі за належністю та не ухвалила рішення щодо обслуговування виклику, внаслідок чого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 несвоєчасно надано екстрену медичну допомогу. Позивач понесла збитки в сумі 15 000,00 грн. на поховання батька та у зв`язку із зазначеним позивач зазнала моральної шкоди, яку просить відшкодувати.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Однак позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що дійсно причиною смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є те, що диспетчер напрямку оперативно диспетчерської служби відповідача не передала виклик між оперативно-диспетчерськими службами через інформаційно-аналітичну систему «Централь 103» іншій службі за належністю та не ухвалила рішення щодо обслуговування виклику, внаслідок чого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 несвоєчасно надано екстрену медичну допомогу.

Суд позбавлений можливості встановити причинно-наслідковий зв`язок між зазначеною позивачем обставиною та смертю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки не володіє спеціальними знаннями.

Крім того, варто зазначити, що у лікарському свідоцтві про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вказана причина смерті, яка не пов`язана з тим, що диспетчер напрямку оперативно диспетчерської служби відповідача не передала виклик між оперативно-диспетчерськими службами через інформаційно-аналітичну систему «Централь 103» іншій службі за належністю та не ухвалила рішення щодо обслуговування виклику, внаслідок чого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 несвоєчасно надано екстрену медичну допомогу.

Отже, оскільки позивач не довела належними та допустимими доказами, що внаслідок дій диспетчера настала смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не довела спричинення їй моральних страждань, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Щодо вимог позивача в частині визнання протиправним рішення працівника оперативно-диспетчерської служби Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва» виконавчого органу Київської міської ради 22.10.2022 о 13.20, щодо відмови обслуговування виклику про надання екстреної медичної допомоги батькові позивача, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та про його пере адресацію суд вважає, що даний спосіб захисту не є ефективним, оскільки не відновить порушене право позивача, а тому суд не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог в цій частині.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 77-81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд -

вирішив:

В позові ОСОБА_3 до Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва», треті особи: Київська обласна військова адміністрація, Київська міська рада (Київської міської державної адміністрації), Комунальне некомерційне підприємство Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання рішення протиправним, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 23 липня 2024 року

Суддя: Н.Г. Притула