КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/8037/21
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7352/2024
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 липня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Слободянюк А.В. в м. Київ 22 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна,

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із даним позовом, змінивши предмет позову в листопаді 2021 року, просив встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 в період з 01 травня 2011 року по 23 червня 2019 року (до зміни предмету позову - по 23 лютого 2021 року), визнати спільною сумісною власністю сторін квартиру АДРЕСА_1 , визнавши право власності на частини кожної з квартир за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , право спільної сумісної власності на квартиру припинити; визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю сторін, стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки квартири в розмірі 848924,50 грн., право спільної сумісної власності на квартиру припинити.

Позов мотивував тим, що 24 квітня 2011 року змінив своє фактичне місце проживання та переїхав з м. Павлоград Дніпропетровської області до м. Києва з метою створення сім`ї, ведення спільного домогосподарства та спільного проживання з відповідачем. Сторони до квітня 2011 року перебували у дружніх відносинах, тривалий час підтримували відносини під час проживання у м. Павлоград, однак ними було спільно вирішено питання про необхідність подальшого проживання спільно сім`єю в зв`язку з наявністю між ними почуття любові, взаєморозуміння та оскільки сторони вбачали доцільність і в подальшому проживання сім`єю, ведення спільного домогосподарства та народження спільних дітей. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали спільно, однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, перебували на спільному відпочинку, планували народження спільних дітей, набували майно у власність та здійснювали його утримання, здійснювали спільно права та обов`язки, що виникали під час ведення спільного побуту, здійснення ремонту житла, в якому сторони проживали, виступали сторонами відповідних цивільних правочинів щодо виготовлення предметів домашнього побуту, оздоблення житла, ремонту, тощо в період з травня 2011 року по 23 червня 2019 року. У сторін не було народжено спільних дітей під час проживання сім`єю без реєстрації шлюбу, однак їм систематично, починаючи з листопада 2015 року, надавались медичні послуги із застосуванням допоміжних репродуктивних технологій щодо штучного запліднення.

Під час спільного проживання з ОСОБА_3 . ОСОБА_1 набула у власність 16 липня 2014 року квартиру АДРЕСА_3 , в даній квартирі сторони спільно проживали сім`єю без реєстрації шлюбу до самого припинення сімейних відносин, і станом на момент подання даного позову в даній квартирі фактично проживає позивач. При цьому сторони безпосередньо спільно брали участь у придбанні будівельних та оздоблювальних матеріалів, домашніх меблів, які ними використовувались в побуті.

Також 15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 набула у власність квартиру АДРЕСА_2 . Оскільки вказана квартира була фактично створена за період спільного проживання сторін сім`єю без реєстрації шлюбу, у цей же період були виконані грошові зобов`язання для набуття прав на дану квартиру, при цьому сторонами спільно вживалися дії, пов`язані із спільним утриманням такого майна та проведення ремонтних робіт у ньому, а також враховуючи, що позивач у даній квартирі не проживав і не проживає, вважав доцільним стягнення з відповідача половини вартості цієї квартири в порядку компенсації.

23 лютого 2021 року ОСОБА_1 повідомила ОСОБА_3 про повне припинення між ними сімейних відносин, спільного проживання та спільного ведення домогосподарства через зміну у неї життєвих обставин, та втрати розуміння доцільності збереження сім`ї в подальшому.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року позов задоволено частково, встановлено факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 травня 2011 року до 05 березня 2019 року, визнано спільною сумісною власністю квартиру АДРЕСА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності на частку вказаної квартири за кожним. Визнано спільною сумісною власністю 4616/10000 частки квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок вартості належної йому 2308/10000 частки в квартирі АДРЕСА_2 грошову компенсацію в розмірі 391863,55 грн., в решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням від 12 грудня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 7393,71 грн., та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 17472 грн., а всього 24865,71 грн.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що судом першої інстанції не звернуто увагу на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, ремонт останнього та інших обставин. Також суд не врахував відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження спільного проживання сторін як до, так і під час придбання спірного нерухомого майна, а також не врахував наявні в матеріалах справи докази на підтвердження проживання відповідача окремо від позивача.

Стверджувала, що навіть факт спільного проживання сам по собі, чого в даному випадку не було, без доведення факту пов`язання спільним побутом, наявності спільних прав та обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про усталені відносини між сторонами, які притаманні подружжю.

Крім того, показання свідків самі по собі не можуть свідчити про факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, особливо, якщо такі показання свідків викликають обґрунтовані сумніви. Отже, суд першої інстанції зробив помилковий висновок щодо допустимості прийняття показань свідків з боку позивача як належного та допустимого доказу.

Наводила зміст ст. 3, 7, 57, 74, 71, 74 СК України, правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року в справі № 544/1274/16-ц, від 17 квітня 2019 року в справі № 490/6060/15-ц, від 04 вересня 2019 року в справі № 751/3021/17, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 554/8023/15-ц, в якій зазначено, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки; в постанові Об`єднаної палати КСЦ ВС від 18 вересня 2023 року в справі № 582/18/21 про те, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Вказувала, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що під час надання показань свідок з боку позивача ОСОБА_4 двічі повідомила, що ознайомлена з поясненнями відповідача та її адвоката, стверджувала про їх неправдивість. Отже, свідок ОСОБА_4 була ознайомлена з процесуальними документами по справі, з матеріалами справи до надання своїх показань. Крім того, у її показаннях наявні розбіжності, оскільки під час надання перших показань у 2021 році свідок стверджувала, що вона не знає про примусове зняття позивача з реєстрації в належній відповідачу квартирі по АДРЕСА_5 на підставі судового рішення, однак в 2023 році свідок вже поміняла показання і стверджує, що була обізнана, та розповідала у своїх показаннях, що це було при участі банку. Тобто є очевидним, що станом на 2021 рік свідок не знала про судовий спір між сторонами в справі № 755/22218/15-ц. Враховуючи, що ОСОБА_4 є матір`ю позивача, тобто заінтересованою особою, її показання викликають сумніви в правдивості.

Також існують розбіжності у показаннях свідків (двоюрідної сестри позивача ОСОБА_5 , сусідки ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ) та позивача на питання, коли у відповідача почались проблеми зі здоров`ям жіночого характеру та процедура ЕКО. Якщо взяти до уваги документи з клініки, то вони чітко підтверджують показання свідка ОСОБА_7 і навпаки підтверджують необізнаність позивача та його свідків щодо цього питання.

Вказувала на сумнівність показань свідка ОСОБА_5 , що їй стало відомо про жіночі проблеми відповідача в 2013 році, коли вона познайомилась із нею під час їх приїзду з позивачем до неї у гості, адже відповідач не могла повідомити про проблеми, які на той час не існували, тим паче особі, яку вона вперше бачить.

Звертала увагу, що показання свідків з боку позивача є фрагментарними, непослідовними, висвітлюють лише деякі періоди життя відповідача, переважно коли вона перебувала у своєму рідному місті, та вказана інформація їм стала відома зі слів позивача, тобто вони не є очевидцями подій, про які повідомляли суд, зокрема про витрати коштів, сумісне проживання.

Щодо спільного проживання, вказувала, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2016 року в справі № 755/22218/15-ц було встановлено факт непроживання позивача в квартирі відповідача за адресою АДРЕСА_5 з 2011 року, і вказане рішення ОСОБА_3 не оскаржувалось. Однак судом першої інстанції не прийнято до уваги посилання відповідача на встановлений цим же судом факт.

Також суд першої інстанції виходив із того, що сторони проживали разом в гуртожитку ПАТ «Промінвестбанк», на підставі фотографій та показань свідків. Однак не існує жодного документального підтвердження або об`єктивного свідчення того, що позивач проживав або залишався на ніч в кімнаті відповідача, в якій вона була зареєстрована, жоден із свідків з боку позивача не залишався в гуртожитку на ніч і не може об`єктивно відповісти, чи спали сторони в одній кімнаті. Також згідно офіційної відповіді ПАТ «Промінвестбанк» від 02 серпня 2021 року, місцем проживання відповідача з 18 травня 2010 року по травень 2016 року було гуртожиток банку за адресою АДРЕСА_6 , як вбачається з ордеру, у вказаному гуртожитку відповідач проживала у кімнаті самостійно, і дані обставини підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_7 та нотаріально завіреними поясненнями керівника відповідача ОСОБА_8 .

Вважала незрозумілою відмову суду взяти до уваги нотаріально посвідчені пояснення батька відповідача та колишнього керівника ОСОБА_8

Вказувала, що в 2018 році у відповідача та ОСОБА_9 відбулись заручини в США, що підтверджується фотографіями, долученими до матеріалів справи, а в червні 2019 році ОСОБА_1 одружилася з ОСОБА_9 , тобто спільне проживання її з ОСОБА_3 спростовується офіційними документами.

Підсумовувала, що офіційними документами, необґрунтовано не прийнятими до уваги судом першої інстанції, спростовується факт спільного проживання сторін в проміжок часу з 2011 року по 16 січня 2016 року (рішення Дніпровського районного суду м. Києва в справі № 755/22218/15-ц) є такі: з 18 травня 2010 року по травень 2016 року - відповідь ПАТ «Промінвестбанк» від 02 серпня 2021 року про те, що відповідач була прописана та проживала в гуртожитку, з 2018 року по 2019 рік - відмітки в паспорті про перебування за кордоном, світлини заручин та свідоцтво про шлюб.

Вважала, що про надуманість викладеного позивачем у позові та під час надання пояснень свідчить той факт, що спочатку позивач стверджував про період спільного проживання без реєстрації шлюбу з 01 травня 2011 року по 23 лютого 2021 року, однак, під час слухання справи, не маючи об`єктивної спроможності заперечувати факт укладення офіційного шлюбу відповідача, ОСОБА_3 змінив предмет позову в частині термінів проживання, зменшивши кінцевий термін до 23 червня 2019 року, тобто у первісних позовних вимогах ним вказані неправдиві відомості. Визначення позивачем початкової дати перебування у подружніх відносинах з 01 травня 2011 року також є необґрунтованим.

Вказувала, що якби позивач вважав себе чоловіком відповідача та постійно спілкувався з нею, то не міг не бути обізнаним про те, що вона заручена, виходить заміж та планує залишитись в США.

Наголошувала, що суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідач мешкала окремо, самостійно влаштовувала свій бюджет та вела окреме господарство, самостійно заробляла та самостійно визначала обсяги своїх витрат, спрямовувала кошти на депозити та проведення ремонтних робіт, як єдина та відповідальна власниця спірної нерухомості, самостійно сплачувала комунальні платежі, в тому числі і за квартиру, в якій досі проживає позивач.

Зазначала, що в момент проведення реєстрації позивача в належній їй квартирі сторони усвідомлювали свої дії та діяли на підставі особистого волевиявлення та власної правосвідомості, однак за відсутності фактичних сімейних відносин це не може свідчити про усталені відносини, які притаманні подружжю. Суд першої інстанції не врахував корисливих мотивів позивача та помилку, вчинену відповідачем на підставі бажання надати допомогу другу дитинства у його працевлаштуванні та формуванні самостійної життєвої позиції.

Вказувала, що позивачем не надано жодних доказів того, що джерелом набуття спірного майна були спільні сумісні кошти або спільна праця його та відповідача, коли вони проживали, як він стверджує, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Позивачем не надано документу про участь у спільному придбанні нерухомого чи рухомого майна, участі в сплаті комунальних послуг, інших доказів ведення спільного господарства, виконання прав та обов`язків, що притаманні сім`ї.

Стверджувала, що судом не взято до уваги письмові пояснення батька відповідача щодо майна, яке не може бути віднесено до спільної сумісної власності, а саме, що для купівлі квартири АДРЕСА_7 використано грошові кошти, які належали йому, в сумі 10000 євро. Загальна вартість квартири складала гривневий еквівалент у розмірі 36498 доларів США та сплачена відповідачем повністю. Сума пайового внеску, що була зроблена за подаровані кошти, складає певну частину вартості майна. Презумпція правомірності усного договору дарування грошових коштів відповідачу її батьком на придбання квартири за вказаною адресою через договір купівлі-продажу облігацій рішеннями судів, які б набрали законної сили, не спростовані, а позивач вимог про визнання удаваним або фіктивним згаданого договору дарування не висував. Отже, суд першої інстанції, з урахуванням зазначених обставин мав би дійти висновку про те, що частка квартири придбана за подаровані гроші та має бути визнана особистою власністю відповідача.

Судом першої інстанції не звернуто увагу, що відповідач самостійно вирішувала питання фінансування своєї операції в 2014 році, відмовилась позичати позивачу гроші в розмірі 20000 грн., коли йому була необхідна операція на нирках в березні 2018 року, самостійно оплачувала процедуру ЕКО.

При цьому позивач жодного разу не був присутній при перемовинах із забудовниками стосовно придбання нерухомості, що є предметом спору, не був присутній при огляді та відборі нерухомості, не приймав участі в фінансовому плані або фізично при укладанні відповідних договорів на її придбання, що спростовує твердження про спільне придбання нерухомості. Позивач під час його допиту судом не спромігся відповісти на конкретні питання щодо вартості квартир, щомісячних платежів на погашення залучених кредитних коштів, розмір залучених кредитних коштів та боргових зобов`язань перед ОСОБА_8 . Всі квитанції та меморіальні ордери стосовно сплат, погашень та ремонту в квартирах виписані на ім`я відповідача або отримані позивачем під час її відсутності на території України за відповідною довіреністю. Всіма питаннями стосовно придбаних ОСОБА_1 квартир займалися на її прохання позивач та подруга ОСОБА_7 на підставі нотаріальної довіреності, виданої на їх ім`я. Нотаріальна довіреність, видана на кількох осіб, не може бути підтвердженням спільних дій, направлених на придбання, оздоблення, утримання, догляд, поліпшення рухомого та нерухомого майна. Навпаки, вона обмежує права довірених осіб та звужує коло їх обов`язків, компетентності та відповідальності. Тобто права позивача щодо належних відповідачу квартир та їх облаштування обмежувалися положеннями виданої довіреності.

Вказувала, що у позивача та відповідача відсутні спільні подорожі удвох, навпаки, ОСОБА_1 в період з 2011 по 2019 роки подорожувала спільно виключно з ОСОБА_10 , що підтверджує існування на той час стосунків з ним, а не з позивачем. Всупереч зазначеному в рішенні суду, відповідач не знайомила позивача з батьком, який проживає в Італії, навпаки, приїжджала в гості до батька разом з ОСОБА_10 та знайомила їх. Ані позивач, ані його свідки не змогли назвати імена племінників відповідача, що свідчить про відсутність сімейних стосунків.

Вказувала, що після операції в 2014 році її відвідували виключно ОСОБА_10 та ОСОБА_7 та забирали її після процедур. Отже, позивач не переймався здоров`ям відповідача та не приймав участі в її лікуванні, крім участі в наданні біоматеріалу.

Зауважувала, що судом першої інстанції не надано уваги тому, що відповідач в 2015 році зверталась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що також спростовує наявність будь-яких подружніх стосунків між ними.

Як було зазначено позивачем та прийнято судом першої інстанції, сторони здійснювали спільні придбання для ведення спільного господарства, сумісне придбання продуктів харчування, однак такий висновок суду ґрунтується виключно на словах позивача. Позивачем не надано жодного доказу існування спільного бюджету та витрат, ведення спільного господарства та здійснення спільних придбань в інтересах сім`ї. Також ним не надано доказів спілкування з відповідачем через месенджер Viber під час її перебування за кордоном, на що посилається суд першої інстанції.

Також суд першої інстанції безпідставно встановив фінансову спроможність позивача, що має підтверджувати здійснення ним ремонту квартир за свої кошти, обладнання їх побутовою технікою та меблями за свій кошт, однак в середньому дохід позивача за період з 2011 по 2015 рік становить 2420 грн., а за період з 2016 року на початок 2019 року - 10659 грн., що спростовує такі твердження.

Вказувала, що судом не прийнято до уваги показання свідка ОСОБА_7 та пояснення відповідача щодо отриманих кредитних коштів, умов сплати за квартири по АДРЕСА_3 і не звернуто увагу, що позивач не володіє інформацією щодо розміру щомісячних платежів по кредиту, розміру самого кредиту, вартості квартир. Побутовий кредит вираховувався із заробітної плати ОСОБА_1 автоматично, а розстрочка на придбання квартири сплачувалась за графіком - 50 % вартості квартири при підписанні договору, решта рівними частинами в розмірі 4000 грн. щомісячно.

Щодо участі позивача в програмі штучного запліднення відповідача, пояснювала, що звернулася до нього за допомогою як до друга дитинства, приймаючи до уваги відмову ОСОБА_10 від участі за його особистими переконаннями, водночас, таку участь він брав в якості донора, а не чоловіка. Це підтверджується тим, що відповідач самостійно вирішувала фінансування своєї операції в 2014 році, самостійно оплачувала процедуру ЕКО, позивач не забирав її після процедур, не приймав участі в лікуванні, крім участі у наданні біоматеріалу. Обстеження позивача та відбирання у нього аналізів не проводилось, що відповідає його ролі як донора, а не як чоловіка.

Щодо показань свідків про спільну присутність на святах та фотографіях, долучених до справі, звертала увагу, що на всіх фотографіях сторони знаходяться виключно в компанії друзів, а не вдвох. При цьому відсутні докази здійснення сумісних подорожей, що притаманне подружжю.

Отже, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів ведення сторонами спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, відсутність спільного господарства, спільних подорожей удвох, факт відсутності знайомства між батьком відповідача та позивачем, необізнаність позивача з багатьох питань (витрати по кредитам, грошові зобов`язання відповідача, місцезнаходження відповідача, імена її племінників) вважала, що відсутні будь-які ознаки проживання сторін однією сім`єю та їх подружніх стосунків.

Суд першої інстанції невірно послався на правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду, щодо критеріїв встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Висновки, викладені в рішенні, застосовані вибірково та вирвані з контексту, без урахування об`єктивності подій, без врахування належних та допустимих доказів, наданих суду відповідачем, наявних в матеріалах справи, відвертих протиріч в показаннях свідків зі сторони позивача, відхилення та неврахування судом показань свідків на стороні відповідача. До того ж судом стягнуто з відповідача на користь позивача компенсацію за належні останньому частки спільного майна, хоча в матеріалах справи відсутня оцінка спільного майна, яка визначала б реальну актуалізованому ринкову вартість квартири на час прийняття рішення, і судом враховано дані, наведені в звіті про оцінку майна, проведеному майже три роки тому.

Від позивача ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_11 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вказував, що обставини спільного проживання, спільного господарства та побуту, спільних прав та обов`язків як подружжя, розподілу прав та обов`язків між собою, наявність взаємних почуттів турботи та любові, спільного проведення дозвілля та відпочинку, притаманного подружжю спільного поводження та позиціонування в соціумі, спільних планів щодо народження дітей, спільних дій, направлених на придбання, оздоблення, утримання, догляд, поліпшення рухомого та нерухомого майна доведено ним різними засобами доказування, письмовими та електронними доказами, поясненнями свідків, зокрема спільними фотозображеннями сторін під час спільного відпочинку, сімейних свят, у побуті, в подорожах тощо (а. с. 88 - 125 т. 1), медичними документами, з яких вбачаються наміри сторін народження спільної дитини та їх спільні неодноразові намагання у реалізації таких намірів (а. с. 126 - 163 т. 1), письмовими доказами, з яких вбачається спільна участь у набутті, утриманні та догляді, поліпшенні майна, житла, хатньої тварини (а. с. 164 - 250 т. 1, а. с. 1 - 12 т. 2, а. с. 21 - 37, 51 - 57, 65 - 66 т. 3, а. с. 200 - 204 т. 4), письмовими доказами, з яких вбачається спільне проживання сторін, реєстрація місця проживання позивача у житлі відповідача (а. с. 51, 52 т. 1, а. с. 205 т. 4), показаннями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (родичі), ОСОБА_14 (друг сім`ї), ОСОБА_15 , ОСОБА_16 (сусіди), з яких вбачається факт ведення спільного господарства, проживання сім`єю, наявності у сторін спільних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Такі обставини правильно були враховані судом першої інстанції та дійсно мають враховуватись при вирішенні спорів про встановлення факту проживання сім`єю без реєстрації шлюбу. При оцінці доказів судом правильно враховано сукупність наданих доказів на підтвердження заявлених вимог і детально обґрунтовано в оскаржуваному рішенні.

Вказував, що судом першої інстанції правильно враховано, що під час проживання сторін сім`єю без реєстрації шлюбу відповідачем були набуті майнові права на спірні об`єкти нерухомості та зареєстровано право власності, тому на таке майно поширюються положення ст. 60 СК України і воно підлягає поділу.

Погоджувався з висновками суду першої інстанції, що в обґрунтування обставин ведення спільного господарства, набуття спільного майна, здійснення його утримання, ремонту придбаних квартир позивачем надано копії фіскальних та товарних чеків на придбання будівельних та оздоблювальних матеріалів, платником або отримувачем товарів у частині з яких вказано прізвище позивача (а. с. 243 - 250 т. 1). Крім того, в квартиру АДРЕСА_2 позивач відповідно до договору № 2637 надання послуг від 28 травня 2019 року замовляв виготовлення меблів, відповідно до договору № 29/12-1 від 29 грудня 2018 року виготовлення та встановлення вікон та дверей (а. с. 1 - 8 т. 2).

Також підписи позивача містяться у договорах з обслуговуючими організаціями, які надавали послуги з утримання квартири АДРЕСА_2 : у договорі № 0111/734-Е на компенсацію витрат у зв`язку з використанням електричної енергії від 12 грудня 2018 року, у договорі № 0111/734-Д про надання послуг з технічного обслуговування домофонної системи від 12 грудня 2018 року, у договорі № 0111/734-О на компенсацію витрат на охорону прибудинкової території від 12 грудня 2018 року (а. с. 233 - 241 т. 1) тощо.

Крім того, в матеріалах справи містяться копії фотозображень, на яких зображені сторони, родичі сторін (позивача), їх спільні друзі під час відпочинку, на свята та при проведенні дозвілля. Серед іншого, світлини також містять зображення обійм та поцілунків сторін (а. с. 88 - 125 т. 1). Сторона відповідача під час розгляду справи не мала заперечень з приводу дійсності цих фото, зображених на них осіб та зафіксованих на них обставин, посилаючись лише на те, що фотографіями не можна довести спільне проживання сторін однією сім`єю.

Вказував на неналежність наданих відповідачем доказів, якими не спростовуються підстави та предмет позову, так, надані відповідачем квитанції про сплату комунальних послуг не виключають обставин спільного проживання сім`єю сторін, оскільки сторони розподілили між собою сімейні обов`язки, до складу обов`язків відповідача входила оплата комунальних послуг за житло, в якому сторони проживали.

Надані стороною відповідача докази у вигляді інформації про рух грошових коштів по рахунку не підтверджують укладення нею відповідних цивільно-правових угод, набуття грошових коштів у особисту приватну власність, оскільки такі обставини мають підтверджуватися письмовими доказами, договорами. Крім того, укладені відповідачем правочини під час проживання з позивачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу вважаються такими, що укладені в інтересах сім`ї, а тому не можуть змінювати правового режиму майна, яке було набуто під час проживання сім`єю із позивачем.

Вказував, що судом надано правильну правову кваліфікацію обставинам відсутності підтвердженого факту укладання договору іноземної валюти відповідачем та її батьком і застосовано релевантні положення законодавства в такій площині відносин.

Зазначав, що оскаржуване рішення містить правильні твердження, що інші надані докази зі сторони відповідача підстави та предмет позову не спростовують, оскільки в більшості своїй є документами, викладеними іноземною мовою або довідками про рух коштів по банківському рахунку, з яких не вбачається можливості підтвердити походження коштів і взагалі того, як саме такі обставини стосуються справи.

Наголошував, що судом першої інстанції враховані обставин відчуження відповідачем особистого майна (кв. АДРЕСА_8 ) та вірогідність направлення виручених коштів від продажу на придбання спірного об`єкта нерухомості, внаслідок чого було зменшено суму для компенсації позивачу в порядку поділу майна.

Вказував, що положення ЦПК України не передбачають можливості надання заяв свідків в письмовому вигляді, при цьому відповідач не була позбавлена можливості забезпечити явку свідків на допит до суду, яких вона вбачала за необхідне допитати, та яких було викликано судом. Показання свідків, викликаних для допиту за заявою відповідача, суперечили поясненням ОСОБА_1 у її заяві по суті спору, що також було правильно оцінено судом.

Вважав необґрунтованими доводи апеляційної скарги про фрагментарність показань допитаних свідків, адже кожен із свідків надав пояснення щодо тих обставин, яких саме він був очевидцем. Кожен із допитаних свідків надав свої показання суду з приводу наданих позивачем фотографій, і надані показання повноцінно за весь спірний період відобразили наявність у сторін відносин, притаманних подружжю, як в контексті ведення спільного побуту та проживання сторін, як щодо намірів народити спільну дитину, так і в контексті спільних прав та обов`язків з приводу набутого майна та подальших спільних планів подружжя.

Вказував, що викликані свідки для допиту за заявою позивача надавали суду двічі свої показання, які не змінювалися та залишалися сталими, на відміну від показань свідків, викликаних за заявою відповідача. Зазначені пояснення свідка ОСОБА_4 про її обізнаність щодо суті спору, вказані під час її повторного допиту, тлумачаться відповідачем хибно, оскільки такі пояснення очевидно є наслідком її повторного допиту в зв`язку зі зміною складу суду, а тому не можуть вказувати на недопустимість її показань.

Доводи апеляційної скарги, що показання свідків, викликаних за заявою позивача, походять зі слів позивача, спростовуються матеріалами справи та наданими свідками показаннями. Кожен зі допитаних свідків назвав джерела своєї обізнаності, які в більшості становили власну присутність кожного зі свідків при тих чи інших подіях, а також обізнаність щодо тих чи інших обставин зі слів як позивача, так і зі слів відповідача.

Обставини, які могли бути підтверджені письмовими доказами, такі як надання сторонам медичних послуг в галузі репродуктивної медицини, набуття ними майна, утримання, поліпшення та догляд за майном, були підтверджені відповідними письмовими доказами.

Обставини, які могли бути підтверджені показаннями свідків, такі як поводження сторін у соціумі та їх взаємне ставлення один до одного, ведення спільного побуту та господарства, обставини спільного проживання, озвучені сторонами спільні наміри та плати у житті тощо підтверджувалися показаннями свідків, які були очевидцями таких обставин.

Щодо заперечень апелянта проти заявленої вартості спірного майна, відповідач в суді першої інстанції не висловлювала сумнівів з цього приводу, не надала власні докази зміни вартості майна, якщо дійсно така зміна відбулася, та не була позбавлена можливості надати документи на підтвердження такої зміни разом з апеляційною скаргою.

Вказував, що доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача з внутрішнім переконанням суду першої інстанції щодо оцінки достатності наданих сторонами доказів у їх сукупності.

Зазначав про орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які очікує понести в зв`язку з розглядом справи в апеляційному суді, що становить 16000 грн., докази понесення яких будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно відміток в паспортному документі та довідки про реєстрацію місця проживання особи від 05 травня 2021 року, місце проживання позивача у справі ОСОБА_3 було зареєстроване за адресою АДРЕСА_9 з 18 червня 2011 року в належній відповідачу квартирі, знято з місця реєстрації 28 грудня 2017 року; з 28 грудня 2017 року ОСОБА_3 та станом на 05 травня 2021 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_10 в належній відповідачу квартирі (а. с. 34, 35 т. 1).

На а. с. 22 т. 5 наявна копія ордеру на житлову площу за адресою АДРЕСА_6 , виданого ОСОБА_1 одноособово на підставі рішення Правління Промінвестбанку та профспілки від 18 травня 2010 року.

Згідно довідки ПАТ «Промінвестбанк» від 02 серпня 2021 року на адвокатський запит, місце проживання ОСОБА_1 в гуртожитку банку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_6 , було зареєстровано 27 травня 2010 року, де вона проживала з 18 травня 2010 року по травень 2016 року (а. с. 21 т. 5).

Також, згідно відмітки в паспортному документі, відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_6 із 27 травня 2010 року (а. с. 36 зворот т. 1).

На а. с. 138 - 139 т. 5 знаходиться нотаріально посвідчена заява колишнього керівника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала в гуртожитку ПАТ «Промінвестбанк» одноосібно до 2016 року, при цьому в гуртожитку діє суворий режим безпеки, особам, які не є подружжя та яких не зазначено у відповідному ордері на реєстрацію в гуртожитку, заборонено в ньому проживати.

23 червня 2021 року за підписом сусідів-свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_17 складено акт про фактичне проживання осіб у житловому приміщенні, згідно якого ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_1 фактично проживали в квартирі АДРЕСА_1 в період з січня 2015 року до лютого 2021 року (а. с. 205 т. 4).

Згідно записів в трудовій книжці, за період часу з червня 2010 року по грудень 2010 року ОСОБА_3 працював на посаді менеджера з продаж у ФОП ОСОБА_18 , з лютого по березень 2011 року на посаді фахівця з продаж у ТОВ «Корпорація Агро-Союз», з липня по вересень 2011 року та з червня 2012 року по 30 жовтня 2015 року на посаді менеджера з продаж ПП «Хімтехпром АВ», з листопада 2015 року по листопад 2018 року на посаді менеджера з продаж у ПП «ДК Бізнес-Партнер», з листопада 2018 року по березень 2020 року - на посаді завідуючого складом у ТОВ «Іркатек» (а. с. 213 - 216 т. 4).

На а. с. 155 - 159 т. 4 знаходяться копії довідок про відомості з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_3 за період з 1 кварталу 2011 року по 4 квартал 2015 року та за період з 1 кварталу 2016 року по 4 квартал 2020 року: в 2011 році отримано дохід в розмірі 14305,26 грн., в 2012 році в розмірі 14200 грн., в 2013 році в розмірі 25842,31 грн., в 2014 році в розмірі 25931,50 грн., в 2015 році в розмірі 27327,92 грн., в 2016 році в розмірі 102076,73 грн., в 2017 році в розмірі 105975,47 грн., в 2018 році в розмірі 158932,18 грн., в 2019 році в розмірі 224257,80 грн., в 2020 році в розмірі 41993,95 грн.

Згідно записів в трудовій книжці, в період часу з вересня 2004 року по жовтень 2017 року ОСОБА_1 працювала у ЗАТ «Банк НРБ», АТ «Сбербанк», ПАТ «Промінвестбанк», ПАТ «РВС Банк», з жовтня 2017 року по вересень 2020 року працювала у ТОВ «Інвентум» (а. с. 60 - 70 т. 2).

На а. с. 71 - 74 т. 2 знаходяться відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2008 року по 4 квартал 2020 року: в 2008 році отримано дохід в розмірі 69885,13 грн., в 2009 році в розмірі 70402,69 грн., в 2010 році в розмірі 90853,57 грн., в 2011 році в розмірі 80923,91 грн., в 2012 році в розмірі 111582,42 грн., в 2013 році в розмірі 113203,46 грн., в 2014 році в розмірі 151604,18 грн., в 2015 році в розмірі 102668,66 грн., в 2016 році в розмірі 154702,08 грн., в 2017 році в розмірі 175945,91 грн., в 2018 році в розмірі 609576 грн., в 2019 році в розмірі 60000 грн., в 2020 році в розмірі 96735,36 грн.

На ім`я ОСОБА_1 в ПАТ «Промінвестбанк» в період з 18 серпня 2011 року по 11 лютого 2024 року відкривались депозитні рахунки у національній валюті на суму 137200 грн. та в іноземній валюті на суму 78149 доларів США ( а. с. 75 - 113 т. 2).

На а. с. 116 т. 2 наявна копія розписки, складеної ОСОБА_1 27 червня 2010 року про те, що вона отримала від ОСОБА_19 в користування грошові кошти в розмірі 50000 доларів США, еквівалент 400000 грн., 07 червня 2010 року з зобов`язанням повернення до 05 вересня 2012 року або за першою вимогою. Розпискою ОСОБА_19 від 05 вересня 2011 року підтверджено повний розрахунок з боку ОСОБА_1 з нею 05 вересня 2011 року в сумі 50000 доларів США, еквівалент 400000 грн. (а. с. 117 т. 2).

05 вересня 2011 року ОСОБА_1 складено розписку, якою вона підтвердила отримання грошових коштів в сумі 60000 доларів США, еквівалент 480000 грн. від ОСОБА_8 , які зобов`язалась повернути в строк по 05 вересня 2016 року або за першою вимогою. У вересні 2016 року ОСОБА_1 складено розписку, якою зобов`язання по поверненню коштів продовжуються по 05 вересня 2020 року (а. с. 118 т. 2).

На а. с. 120 - 246 т. 2 знаходиться виписка з рахунку ОСОБА_1 в ПАТ «Промінвестбанк» на підтвердження доказів здійснення виплат за договором про іпотечний кредит № 5 від 18 серпня 2010 року.

18 серпня 2010 року ОСОБА_1 уклала договір купівлі-продажу, за умовами якого придбала квартиру АДРЕСА_11 (а. с. 40 т. 3).

30 січня 2018 року ОСОБА_1 відчужила вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу за 537100 грн. (а. с. 38 - 39 т. 3).

28 серпня 2018 року ОСОБА_1 видано довіреність строком на 1 рік, якою уповноважено ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , зокрема, вчиняти від її імені будь-які правочини щодо набуття будь-якого нерухомого майна, у тому числі цінних паперів, зокрема укладати договори купівлі-продажу, у тому числі попередні договори купівлі-продажу, зміни, застави, іпотеки, укладати договори про розірвання (припинення дії) будь-яких договорів, окрім договору купівлі-продажу квартири (а. с. 42 т. 3).

07 серпня 2019 року ОСОБА_1 видано довіреність, якою уповноважено ОСОБА_7 вчиняти від її імені будь-які правочини щодо набуття будь-якого нерухомого майна, у тому числі цінних паперів, зокрема укладати договори купівлі-продажу, у тому числі попередні договори купівлі-продажу, зміни, застави, іпотеки, укладати договори про розірвання (припинення дії) будь-яких договорів, окрім договору купівлі-продажу квартири (а. с. 43 т. 3).

На а. с. 54 т. 1 знаходиться копія довіреності, виданої ОСОБА_1 07 серпня 2019 року, якою ОСОБА_1 , тимчасово перебуваючи в США, уповноважила ОСОБА_7 та ОСОБА_3 бути її представником з питань користування та розпорядження належним їй транспортним засобом з правом його продажу.

Судом також встановлено, що 09 вересня 2013 року ОСОБА_1 та ПрАТ «НЕО ВІТА» уклали договір № Б-1813/5/089 про участь у будівництві об`єкту нерухомості, зі змінами та доповненнями, за умовами якого товариство бронює за інвестором об`єкт та зобов`язується передати інвестору у власність об`єкт в об`єкті будівництва шляхом погашення лота інвестора, а інвестор зобов`язується в порядку та строки, визначені цим договором та проспектом емісії, набути право власності на лот на пред`явити товариству лот до погашення, кількість облігацій якого буде визначена відповідно до п. 3.3 цього договору. Відомості про об`єкт: квартира по АДРЕСА_10 . Визначено, що номінальна вартість однієї облігації становить 70,55 грн., лот облігацій (розмір лоту) - 3950 шт. (а. с. 164 - 167, 169 т. 1).

На а. с. 189 т. 1 знаходяться копії меморіальних ордерів, згідно яких у вересні 2013 року ОСОБА_1 вносилися платежі за цільові іменні забезпечені облігації згідно з договором купівлі-продажу облігацій БВ-167/13-10 від 09 вересня 2013 року.

04 червня 2014 року ОСОБА_1 та ПрАТ «НЕО ВІТА» уклали акт про виконання зобов`язань, згідно якого товариство та інвестор засвідчують, що вони у повному обсязі виконали усі свої зобов`язання за договором про участь у будівництві об`єкту нерухомості № Б-1813/5/089 та не мають претензій майнового чи немайнового характеру (а. с. 172 т. 1).

16 липня 2014 року ОСОБА_1 здійснено реєстрацію права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_10 (а. с. 37 т. 1 зворот).

У вересні 2015 року, в серпні 2018 року, травні, вересні 2020 року ОСОБА_3 від імені споживача підписувались акт про демонтаж ЗВТ (лічильника гарячої води), акт опломбування лічильників, наряд-завдання на виконання платних послуг ТОВ «Комфорт-Таун» за адресою АДРЕСА_10 (а. с. 204 - 208 т. 1, 9 т. 2).

Згідно звіту про оцінку майна, виготовленого суб`єктом оціночної діяльності ПП «СВ Девелопмент» 22 березня 2021 року за замовленням ОСОБА_3 , ринкова вартість житлового приміщення за адресою АДРЕСА_10 , становить 62845 доларів США, що на курсом НБУ станом на дату оцінки наближено складає 1 741 949 грн. (а. с. 59 т. 1).

Крім того, ОСОБА_1 та ПрАТ «НЕО ВІТА» було укладено договір про участь у будівництві об`єкту нерухомості Б-0111/13/734 від 08 грудня 2017 року зі змінами та доповненнями, об`єктом за яким є квартира АДРЕСА_2 (а. с. 22 - 37 т. 3).

Договір від 13 березня 2019 року про внесення змін та доповнень до договору про участь у будівництві об`єкту нерухомості Б-0111/13/734 підписано від імені ОСОБА_1 ОСОБА_3 (а. с. 37 т. 3).

ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 та ПрАТ «НЕО ВІТА» уклався акт приймання-передачі квартири АДРЕСА_2 від 28 березня 2019 року (а. с. 210 т. 1), акт про виконання зобов`язань, згідно якого товариство та інвестор засвідчують, що вони у повному обсязі виконали усі свої зобов`язання за договором про участь у будівництві об`єкту нерухомості № Б-0111/13/734 від 08 грудня 2017 року та не мають претензій майнового чи немайнового характеру (а. с. 211 т. 1), акт прийому-передачі квартири від 10 грудня 2018 року (для проведення ремонтних та оздоблювальних робіт), акт погашення облігацій (лоту) від 28 березня 2019 року (а. с. 214 т. 1), акт про пред`явлення лоту облігацій до погашення від 28 березня 2019 року (а. с. 215 т. 1), та з ТОВ «Компанія з управління активами «ВАЛПРИМ» - акт виконання зобов`язань до договору купівлі-продажу облігацій № БВ-184/17-9 від 08 грудня 2017 року (а. с. 213 т. 1).

На а. с. 222 - 232 т. 1 знаходяться копії платіжних доручень, згідно яких ОСОБА_1 в період з грудня 2017 року по серпень 2018 року вносилися платежі за цільові іменні забезпечені облігації згідно з договором купівлі-продажу облігацій № БВ-184/17-9 від 08 грудня 2017 року.

15 жовтня 2019 року здійснено реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_12 (а. с. 37 т. 1).

В грудні 2018 року ОСОБА_3 на підставі довіреності від ОСОБА_1 було укладено договори про надання житлово-комунальних послуг з ТОВ «Комфорт-Таун», які надаються в квартирі за адресою АДРЕСА_12 (а. с. 233 - 241 т. 1), в квітні 2019 року ним як мешканцем квартири підписувався акт про залиття (а. с. 10 т. 2), в грудні 2018 року - акти опломбування лічильників (а. с. 11 - 12 т. 2).

28 травня 2019 року ОСОБА_3 укладено договір № 2637 надання послуг з ФОП ОСОБА_20 , предметом якого є виготовлення меблів за адресою АДРЕСА_12 (а. с. 1 - 4 т. 2).

На а. с. 192 - 202, 243 - 250 т. 1 знаходяться копії фіскальних та товарних чеків про придбання ОСОБА_3 в 2010 - 2014 роках, а також в 2019 році будівельних та оздоблювальних матеріалів.

29 грудня 2018 року ОСОБА_3 укладено договір № 29/12-1 з ПП ОСОБА_21 , предметом якого є заміри віконних (дверних) пройм, виготовлення і встановлення вікон (дверей) за адресою АДРЕСА_12 (а. с. 5 - 8 т. 2).

На а. с. 138 - 250 т. 3, 1 - 137 т. 4 наявні копії повідомлень про оплату ОСОБА_1 житлово-комунальних послуг за адресами АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_12 .

Згідно звіту про оцінку майна, виготовленого суб`єктом оціночної діяльності ПП «СВ Девелопмент» 22 березня 2021 року за замовленням ОСОБА_3 , ринкова вартість житлового приміщення за адресою АДРЕСА_12 , становить 61254 доларів США, що на курсом НБУ станом на дату оцінки наближено складає 1 697 849 грн. (а. с. 75 т. 1).

На а. с. 126 - 163 т. 1 знаходиться копія медичної документації, згідно якої ОСОБА_3 та ОСОБА_1 спільно приймали участь у програмі штучного запліднення за допомогою репродуктивних технологій, починаючи з листопада 2015 року.

18 листопада 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (пацієнти) уклали договір № ДРТ/1108/р з ТОВ «Неомед» (виконавець) про надання медичних послуг із застосуванням допоміжних репродуктивних технологій за програмою лікування безпліддя «ЕКЗ Святкова» (а. с. 134 - 136 т. 1).

13 лютого 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (пацієнти) уклали договір № К/1611/р з ТОВ «Неомед» (виконавець) про надання послуг з кріоконсервації та зберігання біологічного матеріалу (а. с. 138 - 139 т. 1).

09 грудня 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (пацієнти) уклали договір № 1106/р з ТОВ «Неомед» (виконавець) про надання медичних послуг із застосуванням допоміжних репродуктивних технологій (а. с. 149 т. 1).

06 лютого 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (пацієнти) уклали договір № К-Р-35669 про надання послуг з кріоконсервації та зберігання біологічного матеріалу (а. с. 153 т. 1), за яким медичні послуги (зберігання біологічних матеріалів) надавались до червня 2020 року (а. с. 163 т. 1).

Згідно складеної ОСОБА_1 розписки від 21 жовтня 2015 року, нею підтверджено отримання грошових коштів від ОСОБА_8 грошових коштів в розмірі 6000 доларів США, які вона зобов`язалася витратити на лікування в клініці «Мати та Дитина»; 22 листопада 2017 року у доповнення до даної розписки ОСОБА_1 підтверджено отримання грошових коштів в сумі 4000 доларів США від ОСОБА_8 на продовження лікування (а. с. 71 т. 3).

Згідно виписки ПАТ «Промінвестбанк», 19 листопада 2015 року ОСОБА_1 було проведено оплату на рахунок клініки «Мати і Дитина» в розмірі 41328 грн. (а. с. 70 т. 3).

Згідно довідки ФОП ОСОБА_22 від 19 липня 2021 року на адвокатський запит, нею як суб`єктом господарської діяльності та фахівцем у галузі ветеринарної медицини неодноразово надавались медичні ветеринарні послуги щодо кота шотландської висловухої породи Фроса, на звернення його власників, ОСОБА_23 та ОСОБА_1 , в період з 2015 року по теперішній час. ФОП ОСОБА_22 повідомила про випадки звернення ОСОБА_23 для отримання медичних ветеринарних послуг 16 листопада 2019 року та 17 листопада 2020 року, 11 липня 2021 року, а 11 червня 2015 року ОСОБА_24 та ОСОБА_25 зверталися до неї для отримання медичних ветеринарних послуг спільно (а. с. 201 т. 4).

На а. с. 89 - 125 т. 1 наявні роздруковані фотознімки ОСОБА_3 разом із ОСОБА_1 , а також спільно з іншими особами, під час відпочинку, дозвілля, святкування тощо.

На а. с. 108 - 131 т. 3 наявні роздруковані фотознімки ОСОБА_1 разом з іншими чоловіками, датовані 2013 - 2014, 2018 роками, а також без дати.

На а. с. 229 - 235 т. 4 знаходиться копія ліцензії та свідоцтва про шлюб, виданого відділом запису актів цивільного стану Департаменту охорони здоров`я Штату Каліфорнія, США, згідно якого ОСОБА_1 зареєстровано шлюб з ОСОБА_9 24 червня 2019 року.

07 травня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві та ТОВ «Комфорт-Таун», Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації з заявами про вчинення правопорушення, повідомивши про погрози з боку ОСОБА_1 щодо його примусового виселення та подальшого чинення перешкод у здійсненні користування квартирою за вказаною адресою, у фізичному доступі до неї та проживанні в квартирі, вселення до якої відбувалося за згоди самої ОСОБА_1 як члена її сім`ї (а. с. 43, 45, 47 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Позивачем та представником відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції в судовому засіданні були надані пояснення по суті позову.

Позивач ОСОБА_3 пояснив суду, що на початку стосунків вони з відповідачкою жили у гуртожитку за на Оболонському проспекті у місті Києві, наданому банком, у якому вона працювала. Всі свої гроші позивач вкладав у сім`ю, закупівлею продуктів займався він. У гуртожитку проживали в одній кімнаті, де було спільне ліжко, у сторін був кіт. У гуртожиток також приїздили родичі сторін. Позивач, як і відповідач, приймав участь у придбанні квартири на АДРЕСА_3 . Зі слів відповідача, вона отримала гроші також від продажу квартири її бабусі, позивач зі своєї сторони продав свою машину. Під час купівлі цінних паперів у процесі придбання квартири позивач був присутній, під час нотаріального оформлення квартири присутнім не був. Майно було зареєстровано на відповідача, оскільки вона працювала у банківській сфері, відповідач багато був у дорозі по роботі. В оформленні нерухомості повністю довіряв відповідачу. Ремонтом нової квартири займались удвох, закупівлею будівельних матеріалів та організацією ремонтних робіт займався позивач. За комунальні послуги сплачувала відповідач, оскільки документація була оформлена на неї. Меблі, техніку сторони купували разом. Сторони регулярно відпочивали разом: на Новий Рік у Карпати, подорожували до Криму, часто їздили до родичів позивача у м. Павлоград, коли з`явилась машина - до знайомих на дачу. Також позивач відвідував родичів відповідача: були у сестри відповідача у м. Дніпро, позивач був знайомив з матір`ю відповідача, матір позивача також приїздила у гості до сторін у м. Київ. Сторони планували народження дітей, проте у 2013 році відповідач перенесла операцію, після якої вже не могла мати дітей. У позивача та відповідача було декілька невдалих спроб зробити ЕКО, біологічні матеріали (ембріони) досі зберігаються у клініці. У медичних обстеженнях відповідача позивач також брав участь, кошти передав відповідачу, а вона сплачувала. Офіційно оформлювати шлюб відповідач не хотіла, пояснюючи тим, що багато їздила у відрядження за кордон та через це буде довгий процес зміни документів. У кінці 2017 року відповідачка поїхала до США на заробіток, повернулась у листопаді 2017 року. Потім знов поїхала у березні 2019 році і приїхала вже у 2021 році. З відповідачкою позивач спілкувався кожного дня по телефону, через месенджери. Відповідач розповідала, що хоче там залишитись, переїхати туди позивачу не пропонувала. Приблизно у лютому 2021 року відповідач у смс-повідомленні написала, що сімейні відносини у них припинились, щоб він виїжджав з квартири. Позивач не знав, що відповідач вже заміжня. У травні 2021 року, коли вона повернулась до України, відповідач запропонувала позивачу суму, як частину у квартирі, розмір який був недостатнім, тому позивач відмовився від відшкодування вартості квартири.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що квартири були придбані відповідачкою за її особисті кошти, які вона брала у кредит, у свого батька, заробляла особисто, про що свідчать відповідні документи, наявні в матеріалах справи. Позивач жодним чином не довів свою матеріальну участь у придбанні квартир, іншого майна. За послугу з реєстрації та проживання у квартирі позивач контролював проведення ремонту у квартирах, допомагав із закупівлею будівельних матеріалів. Відповідач у 2017 та 2018 роках видала довіреності на ім`я позивача та її подруги ОСОБА_7 , коли відповідач була за кордоном, щоб вони займались її справами в Україні. У гуртожитку відповідач проживала сама, оскільки за умовами проживання там не могли жити сторонні особи. Відповідач допомогла позивачу з реєстрацією у квартирі, якого згодом за рішенням суду було визнано таким, що втратив право користування квартирою. У 2019 році відповідач зареєструвала шлюб з Потєряхіним у США, а перед цим мала відносини з ОСОБА_26 , якого знайомила із своїм батьком. Позивач спочатку заявляв про встановлення факту проживання однією сім`єю по 2021 рік, а коли дізнався про шлюб відповідача, змінив період сумісного проживання - до 2019 року, що є також доказом недобросовісності та неправдивості тверджень позивача.

При розгляді справи судом першої інстанції були допитані свідки.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка зі сторони позивача його мати ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_27 з ОСОБА_28 знайомі дуже давно, спочатку товаришували, а потім стали зустрічатись. Згодом ОСОБА_28 поїхала до Києва та у 2011 році запросила ОСОБА_27 до себе. Вони жили як сім`я, приїздили у до неї у гості у м. Павлоград, їздили разом до родичів ОСОБА_27 , свідок також була знайома з мамою ОСОБА_28 . ОСОБА_28 розказувала свідку, що у них з ОСОБА_27 все добре, планують дітей. Вели себе як пара, тримались за руки. Коли приїздили до свідка у гості, то спали завжди на одному ліжку. Жили разом приблизно 8 років, ОСОБА_27 працював, робив ремонти у квартирах, всі гроші вкладав у ремонт. Вони з ОСОБА_28 брали кредити. Свідок один раз у 2016 році була у квартирі, яка знаходиться у ЖК «Комфорт Таун», але ОСОБА_28 тоді не було вдома, вона була за кордоном. Знає, що ОСОБА_28 виписала сина з однієї з квартир, причин не пам`ятає. ОСОБА_28 почала часто їздити за кордон, згодом їх стосунки погіршились. Свідок у судовому засіданні підтвердила, що на світлинах з матеріалів справи містяться зображення її сина, ОСОБА_28 , родичів зі сторони сина. Фото зроблені у квартирі свідка та квартирі у ЖК «Комфорт Таун».

Допитана в судовому засіданні в якості свідка зі сторони позивача його сестра ОСОБА_29 пояснила, що з ОСОБА_28 вона була знайома приблизно з 2001 - 2002 року, вона зустрічалась з братом. Потім ОСОБА_27 поїхав до ОСОБА_28 до Києва, де вона жила у гуртожитку. Свідок ночувала у них у гостях у гуртожитку, у них було одне велике ліжко, на якому вони спали; також свідок приїздила до сторін у квартиру у житловому комплексі у 2016 році, проте ОСОБА_28 тоді не було. Брат робив ремонти у квартирах, часто дзвонив свідку та її чоловіку радитись з цього приводу. ОСОБА_27 працював, заробляв до 20 000,00 грн. ОСОБА_28 розказувала свідку, що в них не виходить народити дитину, вона приймає ліки, разом ходили до лікарні. Стосунки у них були як у чоловіка та жінки, інших жінок у ОСОБА_27 не було. Після 2011 року вони періодично приїжджали на машині до мами ОСОБА_27 у гості, у неї ж ночували, разом приходили у гості і до свідка. За кордон разом ОСОБА_27 та ОСОБА_28 не їздили, ОСОБА_27 постійно працював, робив ремонти. У судовому засіданні свідок підтвердила, що на світлинах, які були зроблені у її квартирі, а також у квартирі у ЖК «Комфорт Таун», зображені ОСОБА_28 , ОСОБА_27 , маленька дитина свідка; на фото також зображені родичі брата.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка зі сторони позивача ОСОБА_14 суду пояснив, що позивач є його товаришем, знайомі з 2010 року. Суду давав показання, що спочатку свідок познайомився з ОСОБА_28 , приблизно у 2006 - 2007 році через інтернет, почали товаришувати, відпочивали разом з її компанією. У Карпатах у 2010 році на відпочинку познайомився і з ОСОБА_27 . Сторони відпочивали разом, жили у одному номері, вели себе як пара. Також разом приїжджали відпочивати у Крим. Потім кожен рік з компанією їздили на шашлики, залишались у свідка на ночівлю, спали у одній кімнаті. Свідок був у гостях у ОСОБА_28 та ОСОБА_27 у гуртожитку, потім у квартирі на АДРЕСА_3 . При свідкові могли заходити разом до магазину, купували продукти разом, свідок не бачив, щоб вдома вони розділили продукти, все робили разом. ОСОБА_27 з ОСОБА_28 робили разом ремонт, відносились до житла як до спільного. У судовому засіданні свідок підтвердив, що на світлинах, які зроблені у Криму та в м. Києві, зображені сторони на відпочинку. Також свідок показав, що на прохання ОСОБА_28 він зареєстрував її у себе у квартирі приблизно у 2011 році, потім вона знялась з реєстрації.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка зі сторони позивача ОСОБА_15 пояснив, що він є сусідом позивача, живуть в одному будинку по АДРЕСА_3 . Познайомились ОСОБА_28 та ОСОБА_27 зі свідком приблизно у 2014 році, коли робили ремонт у квартирі, разом із свідком робили спільну систему відеонагляду у під`їзді будинку. Часто бачив їх зранку, коли вони йшли на роботу, увечері бачив разом із пакунками коли йшли додому. Дітей у них не було, особистим життям не ділились, але зі сторони виглядали як звичайне подружжя, чув як на свята у них вдома були гості. ОСОБА_28 дуже тепло відносилась до доньки свідка, у сторін був кіт. Приблизно з 2019 року свідок вже разом сторін не бачив, ОСОБА_27 жив один, інших жінок у квартирі свідок також не бачив.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка зі сторони позивача ОСОБА_17 суду показала, що знає ОСОБА_28 та ОСОБА_27 як її сусідів по будинку на АДРЕСА_3. Познайомились, коли свідок з сім`єю заїхали у будинок. Спілкувались разом у квартирі свідка, приходили вони як подружня пара, розповідали про спроби зробити ЕКО, ОСОБА_28 розповідала про операцію ОСОБА_27 на нирках. Свідок декілька разів заходила до сторін додому.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка зі сторони позивача ОСОБА_12 пояснила, що вона є двоюрідною сестрою позивача. Із відповідачем свідок знайома з 2013 року, сторони разом неодноразово приїздили до свідка у гості до м. Дубно. Разом їздили до інших родичів позивача. Спали вони разом в одній кімнаті, ОСОБА_28 представилась як цивільна дружина ОСОБА_27 . Свідок їздила з ОСОБА_28 по святим місцям, розповідала, що лікується, вони з ОСОБА_27 планують народження дитини. У 2017 році свідок приблизно 10 днів жила у ОСОБА_27 з ОСОБА_28 у м. Києві, у квартирі на АДРЕСА_3 . Свідок спала у прохідній кімнаті, у ОСОБА_27 з ОСОБА_28 була своя спальня, у якій вони разом спали. Сторони разом готували їжу, всі побутові речі, їжа були спільними, у них був кіт. ОСОБА_28 розповідала, як хворів у 2017 році ОСОБА_27 , як вона його доглядала. Свідок повідомила, що у позивача був транспортний засіб, який він продав, доклав ці кошти та сторони купили квартиру. Із розмов між сторонами дізналась, що ОСОБА_27 робив ремонт, купував матеріали для ремонту, вони планували спільне майбутнє. У судовому засіданні свідок підтвердила, що світлини, які містяться в матеріалах справи, були зроблені у брата свідка у 2015 році, ці фото з відпочинку сторін, деякі фото робила особисто свідок. На фото були зображені сторони та родичі позивача.

Також у судовому засіданні були допитані два свідка зі сторони відповідача.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 пояснив, що з ОСОБА_28 у нього з 2005 року були близькі стосунки як у чоловіка та жінки, деякий час жили разом, знали батьків один одного. Разом відпочивали, подорожували до м. Кракова у 2014 році, у м. Мілан познайомився з батьком ОСОБА_28 . Відносили у них припинились у 2017 рокі, коли ОСОБА_28 поїхала до США. У судовому засіданні свідок давав показання, що після того, як ОСОБА_28 переїхала до гуртожитку, вони сумісно жили у свідка з 2016 року по лютий 2018 року у його квартирі на АДРЕСА_16. Свідок ніколи до гуртожитку не заходив, у квартирі на Регенераторній був там коли робився ремонт, ліжка там ще не було. Квартиру ОСОБА_28 купувала за свої кошти, які брали у кредит, кошти виплачувала самостійно. Другу квартиру допомагав купувати їй батько, свідок участі у ремонті не брав, іноді допомагав з порадами. Також ОСОБА_28 за власні кошти купила машину, вони разом зі свідком поїхали забирати машину з м. Ужгород, були у м. Львові, там робили світлини. Відомо, що ОСОБА_28 мала медичні проблеми, проходила лікування у зв`язку з безпліддям, ці проблеми вони намагалась не обговорювати. На лікування витрачала кошти зі страховки, частину коштів давав її начальник ОСОБА_31 . З позивачем свідок особисто знайомий не був. Про ОСОБА_32 розказувала, що в неї є друг дитинства, який попросився прописатись у неї, потім допомагав ОСОБА_28 з ремонтом квартир. У ОСОБА_28 була своя компанія, з якою вона відпочивала, та свідок бачив світлини з таких відпочинків, проте у свідка була своя компанія, з якою він проводив час.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що вони з відповідачкою є близькими подругами. Познайомились на роботі у банку у 2010 році. З 2010 року ОСОБА_28 почала зустрічатись з ОСОБА_10 , він приїздив до неї на роботу. ОСОБА_28 звернулась до свідка з порадою щодо купівлі квартири, вона у 2010 році купила квартиру на АДРЕСА_3 , гроші вона позичала у колеги, до цього вона жила у гуртожитку. Квартиру потім здавала, а жила далі у гуртожитку. У 2011 році ОСОБА_28 сказала, що у неї є друг з дитинства ОСОБА_27 , який просився до неї прописатись для працевлаштування у м. Києві, ОСОБА_28 хотіла йому допомогти, дозволила йому жити у квартирі приблизно з 2014 року. У 2013 році свідок в ОСОБА_28 вирішили купити собі квартири, які знайшли у ЖК «Комфорт Таун». Остаточно кошти за квартиру відповідачка виплатила у 2014 році. Після купівлі квартири свідок не бачила, щоб хтось допомагав ОСОБА_28 з ремонтом. У 2017 році ОСОБА_28 вирішили купити ще одну квартиру разом з батьком, який жив за кордоном. Для цього також відповідачка взяла кредит у банку, за квартиру сплачувала окремими платежами. Гроші та правовстановлюючі документи відповідачка зберігала у сейфі свідка. Коли ОСОБА_28 звільнилась з банку, почала багато подорожувати. Познайомилась із майбутнім чоловіком у кінці 2017 року до у 2018 році поїхала до нього у США познайомитись особисто. ОСОБА_28 попросила свідка допомогти їй зі сплатою наступних платежів за другу квартиру та закінчити процедуру оформлення квартири, для чого дала свідкові дві довіреності (у 2018 та 2019 роках). Також ОСОБА_28 дала довіреність свідку і ОСОБА_27 для продажу машини. ОСОБА_28 чекала документи на проживання в США, а у 2021 році разом із чоловіком приїхали до України. У 2014 році у відповідачки була платна операція по гінекології, яку оплатив її керівник з банку через страховку; у лікарню до ОСОБА_28 приходили тільки свідок та ОСОБА_10 . На процедури ЕКО гроші ОСОБА_28 також брала у борг у свого керівника, після процедур додому відповідача завозила свідок. ОСОБА_28 разом з компанією друзів їздили в Крим та ОСОБА_33 , ОСОБА_27 також там був, вони разом святкували Нові Роки. Деякі свята відповідачка святкувала з ОСОБА_10 . Також ОСОБА_28 з ОСОБА_27 приходили до свідка додому приблизно у 2014 році, у 2019 році ОСОБА_27 приносив свідкові гроші.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в період часу з 01 травня 2011 року по 05 березня 2019 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, в даний період часу сторонами за спільні кошти та за рахунок спільної праці набуто квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , однак з метою придбання квартири АДРЕСА_2 відповідачем було витрачено власні кошти, отримані від продажу іншої належної їй на праві власності квартири, відповідно, спільну сумісну власність в даному майні становить 4616/10000 частки.

Апеляційний суд не може погодитись з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя (частина перша та друга статті 21 СК України).

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу щодо права спільної сумісної власності подружжя (стаття 74 СК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта статті 368 ЦК України).

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Верховний Суд у постанові від 14 березня 2019 року у справі № 320/4964/17 (провадження № 61-42073ск18) зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року в справі № 588/350/15.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 554/8023/15-ц, від 24 січня 2024 року в справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20).

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19 (61-3071св21), від 17 липня 2024 року в справі № 465/2324/19 (провадження № 61-1212св24) та інших.

Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року в справі № 523/14489/15-ц вказано, що для того щоб визначити джерело придбання спірного нерухомого майна, необхідно встановити не лише факт спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, але й участь у його придбанні шляхом формування спільного бюджету та ведення спільного господарства, а також виключити можливість залучення особистих коштів будь-кого з них.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції залишив поза увагою відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у сторін спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, спільного проживання позивача та відповідача, не врахував наявні в матеріалах справи докази на підтвердження проживання відповідача окремо від позивача та допустив однобічність у оцінці доказів, не перевіривши всіх обставин, на які посилалася відповідач ОСОБА_1 в обґрунтування своїх заперечень.

Так, на підтвердження обставин, якими ОСОБА_3 обґрунтовував свої вимоги, ним надано докази реєстрації його місця проживання з 18 червня 2010 року в квартирах, одна із яких раніше належала, а інша належить на даний час відповідачу ОСОБА_1 (а. с. 51 - 52 т. 1); фотознімки, на яких ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зображені спільно, а також разом із іншими особами (а. с. 88 - 125 т. 1); медичні документи, згідно яких з листопада 2015 року по грудень 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 брали участь у програмі штучного запліднення та спільно укладали договори з медичним закладом про надання медичних послуг із застосуванням допоміжних репродуктивних технологій (а. с. 126 - 163 т. 1); копію договору від 13 березня 2019 року про внесення змін та доповнень до договору про участь у будівництві об`єкту нерухомості Б-0111/13/734 підписаного ним від імені ОСОБА_1 (а. с. 37 т. 3), копії актів приймання-передачі квартири, актів виконання зобов`язань, акту погашення облігацій, акту про пред`явлення лоту облігацій до погашення від 13 березня 2019 року та 28 березня 2019 року, підписаних ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 за довіреністю (а. с. 210 - 215 т. 1), копії договорів з надання комунальних послуг, актів про опломбування лічильників, придбання будівельних та оздоблювальних матеріалів, домашніх меблів (а. с. 1 - 12 т. 2), копію договору купівлі-продажу транспортного засобу від 28 вересня 2019 року, укладеного продавцем ОСОБА_1 в особі ОСОБА_3 (а. с. 57 т. 3), довідку ветеринарної клініки щодо звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з приводу догляду за котом (а. с. 201 т. 4), також за клопотанням позивача були допитані як свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (родичі), ОСОБА_14 (знайомий позивача), ОСОБА_15 , ОСОБА_16 (сусіди).

На спростування доводів ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_1 посилалась на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2016 року в справі № 755/22218/15-ц за її позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яким було встановлено факт непроживання позивача в квартирі відповідача за адресою АДРЕСА_5 з 2011 року та задоволено її позов; на підтвердження окремого проживання від ОСОБА_3 в період з 18 травня 2010 року по травень 2016 року - довідку ПАТ «Промінвестбанк» від 02 серпня 2021 року, згідно якої місцем проживання ОСОБА_1 з 18 травня 2010 року по травень 2016 року був гуртожиток банку за адресою АДРЕСА_6 (а. с. 21 т. 5), ордер на житлову площу за адресою АДРЕСА_6 , виданий ОСОБА_1 одноособово на підставі рішення правління Промінвестбанку та профспілки від 18 травня 2010 року (а. с. 22 т. 5), на підтвердження самостійної сплати медичних послуг із застосуванням допоміжних репродуктивних технологій - виписки з рахунку ПАТ «Промінвестбанк» від 19 листопада 2015 року та боргові розписки, за змістом яких ОСОБА_1 позичалися грошові кошти у колишнього начальника ОСОБА_8 (а. с. 70 - 71 т. 3), на підтвердження придбання нерухомого майна - копії правочинів, укладених та підписаних особисто ОСОБА_1 з метою придбання квартир за адресою АДРЕСА_13 та АДРЕСА_10 (а. с. 164 - 250 т. 1, а. с. 21 - 36, 40 т. 3), боргову розписку, складену ОСОБА_1 27 червня 2010 року про те, що вона отримала від знайомої ОСОБА_19 в користування грошові кошти в розмірі 50000 доларів США, еквівалент 400000 грн. (а. с. 116 т. 2); виписку ПАТ «Промінвестбанк», згідно яких на ім`я ОСОБА_1 в період з 18 серпня 2011 року по 11 лютого 2024 року відкривались депозитні рахунки у національній валюті на суму 137200 грн. та в іноземній валюті на суму 78149 доларів США (а. с. 75 - 113 т. 2); на підтвердження самостійного утримання належного ОСОБА_1 майна, а саме оплати житлово-комунальних послуг - квитанції за період з 2011 по 2021 роки за адресами АДРЕСА_14 (а. с. 137 - 250 т. 3, 1 - 137 т. 4), на підтвердження здійснення самостійних подорожей, наявності особистого життя та особистих стосунків з іншим чоловіком у спірний період - паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відмітками про виїзд за кордон до Норвегії, Італії, Іспанії, Греції, Швеції, Америки, Грузії, Німеччини, Польщі за 2011 - 2019 роки (а. с. 19, 77 - 99 т. 3), фотознімки, на яких ОСОБА_1 зображена разом з іншим чоловіком, датовані січнем та лютим 2013 року (а. с. 108 - 109 т. 3), серпнем 2014 року (а. с. 110 - 112 т. 3), березнем та жовтнем 2018 року, зроблені у США (а. с. 125 - 131 т. 3, 24 - 25 т. 5), а також без дати (а. с. 119 - 120, 122 т. 3), свідоцтво про шлюб, укладений нею з ОСОБА_9 24 червня 2019 року (а. с. 228 - 236 т. 4); на підтвердження правових підстав підписання ОСОБА_3 правочинів в її інтересах в зв`язку з тривалою відсутністю в Україні - довіреності, видані ОСОБА_1 28 серпня 2018 року та 07 серпня 2019 року на ім`я ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (а. с. 42 - 43 т. 3), на підтвердження самостійного придбання автомобіля Nissan Micro - боргову розписку від 05 червня 2017 року, за змістом якої ОСОБА_1 позичалися кошти у ОСОБА_7 (а. с. 66 т. 3), також нею додатково надано нотаріально посвідчену заяву від 14 березня 2023 року колишнього керівника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 щодо обставин справи (а. с. 138 - 139 т. 5), а також заяву батька ОСОБА_1 - ОСОБА_34 від 22 лютого 2023 року, посвідчену судом м. Флоренція, Італія, щодо обставин справи (а. с. 135 - 137 т. 5), також за клопотанням відповідача були допитані свідки ОСОБА_35 та ОСОБА_7 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції врахував наявні у паспорті позивача дані про реєстрацію його місця проживання з 2011 року у належних відповідачу квартирах по АДРЕСА_3 , залишивши поза увагою, що сама ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_6 із 27 травня 2010 року (а. с. 36 зворот т. 1), отже ці обставини не доводять як ведення спільного господарства і проживання однією сім`єю, так і факт спільного проживання взагалі.

Встановлюючи факт спільного проживання сторін однією сім`єю, суд виходив з того, що реєстрація позивача у належних відповідачу квартирах відповідно відбувалась зі згоди відповідача як власника нерухомого майна, поряд із цим відповідач, посилаючись на те, що проживання позивача не було пов`язане із наявністю між ними сім`ї, жодним чином не надала доказів іншої необхідності у реєстрації позивача у вказаних квартирах.

При цьому судом першої інстанції не надано будь-якої оцінки аргументам ОСОБА_1 , що участь ОСОБА_3 у програмі штучного запліднення обумовлена відмовою ОСОБА_10 , з яким вона тоді перебувала в особистих стосунках, від участі у цій програмі з релігійних мотивів, прихильністю ОСОБА_1 до ОСОБА_3 як давно знайомого та домовленістю сторін про таку участь ОСОБА_3 як донора, саме в обмін на реєстрацію місця проживання позивача в квартирі по АДРЕСА_15 .

Судом першої інстанції також залишено поза увагою вищенаведені доводи позивача щодо причин участі в програмі штучного запліднення ОСОБА_3 , та дійшов помилкового висновку про наявність сімейних відносин з ним, посилаючись на те, що відповідач обрала саме позивача як майбутнього батька для зачаття дитини, а не свідка ОСОБА_10 .

Також судом не враховано, що відповідач в 2016 році зверталася до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_8 , що ставить під сумнів доводи позивача про наявність у сторін взаємних почуттів любові і турботи.

Відхиливши твердження сторони відповідача про її звернення до суду до ОСОБА_3 з тих підстав, що такі обставини не доведені відповідачем належними та достатніми доказами, суд першої інстанції фактично усунувся від встановлення обставин, що мають значення для справи, оскільки відповідачем повідомлено єдиний унікальний номер справи за таким позовом, отже суд не був позбавлений можливості перевірити доводи ОСОБА_1 , скориставшись відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, що передбачено ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень».

Так, заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позов задоволено, визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_8 . Даним рішенням встановлено, що факт непроживання відповідача у належній позивачу квартирі понад встановлені законом терміни, підтверджується актом мешканців будинку АДРЕСА_5 від 08 грудня 2015 року, завіреним начальником ЖЕД-409 ОСОБА_36 , зі змісту якого вбачається, що відповідач в даній квартирі не проживає з 2011 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/61936385).

Крім того, згідно листа ПАТ «Промінвестбанк» від 02 серпня 2021 року, місцем проживання відповідача з 18 травня 2010 року по травень 2016 року був гуртожиток банку за адресою АДРЕСА_6 , а згідно ордеру № 112 серії АВ, його видано на ім`я ОСОБА_1 одноособово. Факт самостійного проживання відповідача в гуртожитку та заборону проживання в гуртожитку особам, які не є співробітниками ПАТ «Промінвестбанк», підтверджено показаннями свідка ОСОБА_7 , які залишено поза увагою суду першої інстанції.

Встановивши з показань свідків, що сторони спільно проживали в гуртожитку за адресою АДРЕСА_6 , судом першої інстанції не враховано, що жоден зі свідків зі сторони позивача за правилами проживання в гуртожитку не міг залишатися на ніч та не може об`єктивно свідчити, що ОСОБА_3 залишався в гуртожитку на ніч також, а отже і проживав за цією адресою.

Також судом першої інстанції не мотивовано відхилення показань свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що вони з ОСОБА_1 сумісно жили у нього з 2016 року по лютий 2018 року у його квартирі на АДРЕСА_18, натомість прийнято показання свідків зі сторони позивача, що спільне проживання сторін мало місце, як у кімнаті гуртожитку на АДРЕСА_17 та в квартирі на АДРЕСА_3 .

Судом першої інстанції не враховано, що починаючи з 2018 року та в 2019 році ОСОБА_1 тривалий час перебувала за кордоном, згідно відміток у її паспорті, що частково узгоджується з показаннями свідків зі сторони позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_29 , які пояснили, що приїздили до ОСОБА_3 у гості на АДРЕСА_15 , однак ОСОБА_1 там була відсутня, і що фактичне проживання відповідача у іншій країні унеможливлює сумісне проживання сторін.

Наведені обставини спростовують показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_37 про спільний вихід сторін із квартири за адресою АДРЕСА_10 на роботу вранці та повернення додому ввечері, показання свідка ОСОБА_14 , що він залишався у сторін за цією адресою на ночівлю, сторони при ньому заходили в магазин та купували продукти, що суд першої інстанції помилково визнав встановленим.

Вважаючи підтвердженим придбання майна сторонами для спільного домашнього вжитку, оздоблення квартири, і що такі дані свідчать про наявність ведення сторонами спільного господарства та спільного побуту, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_3 проживав за адресою АДРЕСА_10 один, оскільки ОСОБА_1 , залишаючись зареєстрованою в гуртожитку за адресою АДРЕСА_6 , фактично до виїзду за кордон проживала зі свідком ОСОБА_10 , а до належної їй квартири періодично заходила для вирішення поточних питань, що частково узгоджується з показаннями сусідів ОСОБА_15 та ОСОБА_37 , які бачили її за цією адресою.

За таких обставин, надані позивачем копії фіскальних та товарних чеків на придбання будівельних та оздоблювальних матеріалів, платником або отримувачем товарів, у частині з яких, вказано прізвище позивача (а. с. 243 - 250 т. 1), договір № 2637 надання послуг від 28 травня 2019 року щодо виготовлення меблів, договір № 29/12-1 від 29 грудня 2018 року щодо виготовлення та встановлення вікон та дверей (а. с.1 - 8 т. 2), підписані позивачем договори з обслуговуючими організаціями, які надавали послуги з утримання квартири АДРЕСА_2 (а. с. 233 - 241 т. 1) не можуть вважатися належними доказами, оскільки самостійне проживання позивача за даною адресою та оздоблення ним квартири не свідчить про ведення спільного господарства та наявність спільного побуту з відповідачем ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції не враховано, що вищезазначені документи, надані ОСОБА_3 , у яких міститься його підпис, підписані ним згідно довіреності, виданої ОСОБА_1 на його ім`я та на ім`я ОСОБА_7 в зв`язку з її відсутністю в Україні для вирішення питань обслуговування належного їй нерухомого майна, відчуження належного їй транспортного засобу, і не свідчать про ведення сторонами спільного господарства та спільного побуту.

Оцінюючи показання свідка ОСОБА_10 , суд першої інстанції врахував, що свідок ОСОБА_10 , надаючи суду показання про перебування з відповідачкою у стосунках, вказував період з 2005 року по 2017 рік, тоді як у додаткових письмових поясненнях відповідач вказувала період квітень 2012 року - грудень 2014 року, однак при цьому поза увагою суду першої інстанції залишились письмова заява ОСОБА_1 в порядку ст. 93 ЦПК України (а. с. 116 - 117 т. 5), в якій вона повідомляла саме про період, що узгоджується з показаннями свідка - з 2005 року до початку 2018 року.

При цьому період з квітня 2012 року по грудень 2014 року ОСОБА_1 в дійсності не зазначався, а у відзиві на позовну заяву від 15 червня 2021 року повідомлено, що в жовтні 2012 року вона їздила з ОСОБА_10 до Ужгорода, в 2013 році до Італії та Іспанії, в серпні 2014 року до Польщі (а. с. 53 т. 2).

При оцінці судом першої інстанції показань свідків в цілому враховано, що всі свідки сторони відповідача є її близькими особами/друзями, однак не враховано, що свідки зі сторони позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_29 , ОСОБА_12 є родичами позивача, які проживають у інших містах (м. Павлоград та м. Дубно), не мали можливості спостерігати за обставинами життя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у м. Києві постійно і надавали пояснення, виходячи з нетривалого часу відвідування їх сторонами або навпаки.

Дійшовши висновку, що участь сторін по справі у програмі штучного запліднення свідчить про їхнє бажання мати спільну дитину і підтверджує ту обставину, що між сторонами склались відносини, притаманні подружжю, судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідач самостійно вирішувала питання фінансування своєї операції в 2014 році, самостійно оплачувала процедуру ЕКО, що підтверджується наданими нею виписками з рахунку і борговими розписками.

Суд першої інстанції помилково врахував, що замовниками у всіх договорах про надання медичних послуг, укладених сторонами, зазначались ОСОБА_1 , як дружина, та ОСОБА_3 , як чоловік, не звернувши увагу, що наявні в матеріалах справи договори роздруковані зі стандартних бланків і заповнюються вручну, у відповідних розділах вже надруковано «чоловік» та «дружина», що унеможливлює самостійне визначення особами свого сімейного статусу при укладенні такого договору, та відповідно унеможливлює посилання на ці обставини як на підставу встановлення факту проживання сторін однією сім`єю.

Також судом не враховано, що відповідача після операції в 2014 році відвідували виключно свідки ОСОБА_35 та ОСОБА_7 , які забирали її після процедур і супроводжували на процедури, натомість ОСОБА_3 участі в лікуванні ОСОБА_1 не приймав, і доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджується тільки його участь у здачі біоматеріалу, таким чином, надані договори про надання медичних послуг не є доказами, що підтверджують його доводи про наявність взаємних почуттів турботи та любові, притаманного подружжю спільного поводження та позиціонування в соціумі, наявності планів щодо народження спільних дітей.

Судом першої інстанції надано суперечливої оцінки доказам у вигляді фотознімків, наданих обома сторонами. Так, суд першої інстанції зазначив, що надані стороною відповідача світлини, на яких, як стверджує сторона, зображені відповідач та ОСОБА_10 , з яким вона зустрічалась, не можуть достеменно підтвердити обставини перебування у відносинах, притаманних чоловіку та жінці з ОСОБА_10 . Водночас, звертаючи увагу, що надані ОСОБА_3 фотографії містять зображення обійм та поцілунків сторін, суд першої інстанції за цих же умов (зображення обійм) розцінив дані фотознімки як належний доказ наявності між ними відносин, притаманних подружжю.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відсутні спільні подорожі за кордон, в той час як ОСОБА_1 самостійно, а також разом із ОСОБА_10 , відвідувала інші країни, в тому числі знайомила ОСОБА_10 зі своїм батьком, який проживає у Італії. На підтвердження цих обставин відповідачем надано паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відмітками про виїзд за кордон до Норвегії, Італії, Іспанії, Греції, Швеції, Америки (а. с. 78 - 99 т. 3) та фотознімки (а. с. 108 - 124 т. 3).

Суд першої інстанції врахував надані стороною позивача спільні фото сторін, їх родичів та друзів, на яких зафіксовано спільний відпочинок, спільне дозвілля, спільне перебування сторін на родинних святах, систематичне відвідування сторонами родичів позивача у м. Павлоград та м. Дубно, спільний зимовий та літній відпочинок сторін разом із друзями.

Разом із тим, такі докази не можуть беззаперечно підтверджувати обставини проживання однією сім`єю, з огляду на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року в справі № 201/3582/22 (провадження № 61-17075 св 23) про те, що має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Апеляційний суд приймає до уваги, що показання свідків є особливим видом доказів, пов`язаних із ризиком суб`єктивного відношення до сторін, і що показання допитаних у даній справі свідків щодо проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за однією адресою та про наявність сімейних (фактичних подружніх) відносин між сторонами є їх особистим певним особистим сприйняттям свідками відносин, які існували між даними особами, але самі по собі не свідчать про те, що даним відносинам були притаманні ознаки сімейних в юридичному контексті.

Визнаючи встановленим факт спільного проживання сторін однією сім`єю, суд першої інстанції не надав оцінки тому, що ОСОБА_3 , звертаючись з даним позовом в травні 2021 року, свідомо визначав період спільного проживання до 23 лютого 2021 року, і лише після надання ОСОБА_1 доказу реєстрації шлюбу з ОСОБА_9 , яка відбулась 24 червня 2019 року, змінив предмет позову і визначив кінцеву дату цього періоду до 23 червня 2019 року, обґрунтовуючи це необізнаністю про укладення шлюбу ОСОБА_1 .

Прийнявши пояснення позивача, що він не був обізнаний про відносини ОСОБА_1 з іншими чоловіками після того, як вона почала виїжджати за кордон на тривалий час, спілкування сторін у той час відбувалось із застосуванням інтернет-зв`язку, суд першої інстанції дійшов суперечливого висновку проживання сторін в цей же період однією сім`єю, а також не надав оцінки відсутності в матеріалах справи доказам спілкування ОСОБА_1 з ОСОБА_3 із застосуванням будь-яких засобів зв`язку.

Крім того, відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 4 ст. 13, ч. 1 ст. 286 ЦК України при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні.

Конституційний Суд України в рішенні № 2-рп/2012 від 12 січня 2012 року зазначив, що до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про стан здоров`я. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя.

Разом із тим, суд першої інстанції не надав оцінки суперечливим і таким, що не відповідають моральним засадам суспільства, діям ОСОБА_3 , який, стверджуючи в позові про наявність взаємних почуттів турботи та любові, водночас використав у цьому ж позові конфіденційну інформацію про стан здоров`я ОСОБА_1 без її згоди.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що факт спільного проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_1 в установлений судом період з 01 травня 2011 року по 05 березня 2019 року є недоведеним, а позов про встановлення даного факту - необґрунтованим і задоволений судом першої інстанції безпідставно.

Частково задовольняючи позов про поділ майна подружжя, суд першої інстанції виходив із того, що спростовуючи презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбних відносин, стороною відповідача не надано доказів про те, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за особисті кошти відповідача, не доведено належними та достатніми доказами природу походження коштів, які були витрачені на придбання квартири, як особистих. Щодо квартири за адресою АДРЕСА_12 , суд виходив із того, що частка особистої власності ОСОБА_1 , з урахуванням сплати нею власних коштів за спірну квартиру у розмірі 914 121,90 грн., складає 5384/10000 та, відповідно, 4616/10000 частки становлять спільну сумісну власність у майні.

Апеляційний суд враховує, що за відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені 74 СК України вважати спірне майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 06 березня 2024 року в справі № 277/442/23, провадження № 61-16092св23).

За наведених обставин, оскільки висновки суду першої інстанції про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є помилковими, у відповідача не було підстав для спростування презумпції спільності права власності подружжя на спірне майно, оскільки таке майно в період шлюбних відносин ними в дійсності не набувалось.

Апеляційний суд приймає до уваги, що з доказів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 самостійно, за її підписом укладено пакет правочинів з метою придбання квартир за адресами АДРЕСА_12 та АДРЕСА_10 , оплачена вартість квартир за власні та позичені кошти, внесені платежі за цільові іменні забезпечені облігації, згідно меморіальних ордерів, а також з часу придбання квартир і на даний час оплачуються комунальні послуги, тобто спірне майно самостійно придбано нею та самостійно утримується.

При цьому позивачем не надано будь-яких доказів участі особистими коштами в придбанні спірного майна.

Крім того, стягуючи компенсацію з відповідача на користь позивача за належну останньому частку в спільному майні, суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність в матеріалах справи актуальної оцінки спільного майна на час ухвалення рішення та безпідставно застосував як доказ ринкової вартості майна звіти про оцінку майна від 22 березня 2021 року, в яких вказано строк дії звіту та висновку про вартість 6 місяців від дати оцінки (а. с. 59 зворот, 75 зворот т. 1).

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

З сукупності доказів, наявних в матеріалах справи, апеляційним судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 проживає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_10 в квартирі, що належить відповідачу ОСОБА_1 , яка у спірний період з 01 травня 2011 року по 05 травня 2019 року проживала окремо від нього, не вела з ним спільного господарства та не мала спільного бюджету, подружні взаємні права та обов`язки у сторін були відсутні, спірне нерухоме майно придбане відповідачем ОСОБА_1 самостійно. Суб`єктивне сприйняття свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як однієї сім`ї не означає дійсного існування ознак сім`ї в юридичному контексті.

Вирішуючи заявлені вимоги по суті, апеляційний суд виходить із того, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження заявлених позовних вимог про встановлення факту спільного проживання з відповідачем без реєстрації шлюбу в період з 01 травня 2011 року по 05 травня 2019 року, а також набуття спірного нерухомого майна у спільну сумісну власність, а отже позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує з позивача на користь відповідача судові витрати в розмірі 18387 грн., понесені нею за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити ОСОБА_3 в позові до ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_10 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 18387 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів

Повний текст постанови складено 02 серпня 2024 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.