ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9443/24
провадження № 2/753/6389/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року Дарницький районний суд міста Києва в складі головуючого судді Колесника О.М., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 червня 2021 року з метою подальшого укладення письмового договору позики позивачем з належного йому карткового банківського рахунку шляхом безготівкового перерахування на належний відповідачу картковий рахунок двома платежами було перераховано 25 000 грн. та 29 000 грн.

Однак, договору позики між сторонами укладено так і не було, в зв`язку з чим гроші кошти у сумі 54 000 грн. були набуті відповідачем без достатньої правової підстави.

ОСОБА_1 звертався до відповідача з заявою щодо повернення коштів, однак ОСОБА_2 кошти не повернула, проігнорувавши дану вимогу.

Враховуючи вище викладене позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 54 000 грн. та штрафних санкій відповідно до ст. 625 ЦК України.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 травня 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до ст.178 ЦПК України, відповідач скористалася своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву. Так, 21 червня 2024 року представником відповідача подано відзив на позов, у якому останній просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав його безпідставності та необґрунтованості, посилаючись на те, що сторони станом на 2021 рік знаходились в дружніх відносинах. Літом 2021 року у відповідача виникла потреба в отриманні медичних послуг. Позивач запропонував відповідачу безкоштовну та безповоротну допомогу та перерахував їй грошові кошти без якихось додаткових умов щодо повернення грошових коштів (порядку, строків тощо). Позивач при наданні коштів не заявляв, а ОСОБА_2 не розглядала отримані кошти, як запозичені або як ті, що вона повинна повернути при настанні якоїсь умови. Також, представник позивача вказав, що ОСОБА_1 має фахову юридичну освіту, є адвокатом, тобто на час передання грошових коштів розумів порядок оформлення правовідносин, що витікають з договору позики і мав змогу оформити це у встановленій ЦК України формі. Зазначене свідчить, що він на час перерахування грошей розумів, що у відповідача не виникає обов`язку їх повернення, а передання грошових коштів здійснено ним добровільно та без примусу, в зв`язку з чим просили суд відмовити у задоволенні позову.

Від позивача 02 липня 2024 року надійшла відповідь на відзив, у якому позивач зазначив, що сторони не перебували в якихось особливих дружніх відносинах, що нібито могло бути підставою для надання безповоротної допомоги. Позивач та відповідач були знайомими та колегами по роботі, відповідач звернулась до позивача щодо запозичення (надання в борг) відповідних грошових коштів для медичних цілей, що і було здійснено позивачем у безготівковій формі. Сторонами було досягнуто попередньої усної домовленості про повернення зазначених грошових коштів відповідачем до кінця поточного 2021 року, яка згодом мала бути зафіксованою письмово. Відповідний письмовий договір позики або ж розписку про отримання грошових коштів відповідач мала надати позивачу після завершення медичних процедур у червні 2021 року, чого не зробила, а відтак вважав позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Також, позивачем подано клопотання про витребування у ОСОБА_2 та у ПАТ «Приватбанк» відомостей про наявність у гр. ОСОБА_3 , всіх банківських рахунків станом на 10 червня 2021 року, а також банківської карти з наявними у її номері цифрами (частиною номеру) НОМЕР_1 ; витребування всіх наявних відомостей про надходження на банківські рахунки гр. ОСОБА_3 , всіх платежів (переказів), зокрема грошових коштів у розмірі 25 000 грн. та 29 000 грн. у період з 10 та 12 червня 2021 року включно, зокрема виписку по усім її банківським рахункам за період з 10 по 12 червня 2021 року включно, при цьому представник відповідача у відзиві на позов, фактично визнав перерахування відповідачу 54 000 грн. (допомоги на лікування), а відтак відсутня необхідність у витребуванні даної інформації.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 10 червня 2021 року ОСОБА_1 з належного йому карткового банківського рахунку шляхом безготівкового перерахування на належний ОСОБА_2 картковий рахунок двома платежами було перераховано 25 000 грн. та 29 000 грн.

Як стверджує позивач, дані кошти були перераховані відповідачу з метою подальшого укладення письмового договору позики, однак, договору позики між сторонами укладено так і не було, в зв`язку з чим гроші кошти у сумі 54 000 грн. були набуті відповідачем без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За підсумовуючим аналізом наведеної правової норми, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності таких умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Водночас, під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Водночас стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким. Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Виходячи із аналізу ст. 1215 ЦК України, обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

При цьому, як стверджує ОСОБА_2 літом 2021 року у неї виникла потреба в отриманні медичних послуг, в зв`язку з чим ОСОБА_1 запропонував їй безкоштовну та безповоротну допомогу, перерахувавши грошові кошти у розмірі 54 000 грн. без якихось додаткових умов щодо їх повернення. Позивач при наданні коштів не заявляв, а ОСОБА_2 не розглядала отримані кошти, як запозичені або як ті, що вона повинна повернути при настанні якоїсь умови.

Так, позивачем не надано будь-яких доказів, що 54 000 грн., ним було перераховано відповідачу з урахуванням укладення договору позики, а також відмови відповідача протягом 10 червня 2021 року по 13 травня 2024 року укласти договір позики.

При цьому, як вказує відповідач ОСОБА_1 має фахову юридичну освіту, є адвокатом, тобто на час передання грошових коштів розумів порядок оформлення правовідносин, що витікають з договору позики і мав змогу оформити це у встановленій ЦК України формі. Зазначене свідчить, що він на час перерахування грошей розумів, що у відповідача не виникає обов`язку їх повернення, а передання грошових коштів здійснено ним добровільно та без примусу.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 січня 2023 року по справі № 548/741/21.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналізуючи докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позивач не надав доказів в розумінні ст. ст. 76-80 ЦПК України щодо призначення переказаних коштів з урахуванням уккладення договору позики, а відтак ОСОБА_1 діяв по добровільному та безумовному перерахуванню грошових коштів у розмірі 54 000 грн. і вони не є за своєю сутністю безпідставно набутими коштами ОСОБА_2 в розумінні статті 1212 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в чатині стягнення 54 000 грн. є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 54 000 грн., тому суд також відмовляє і у вимозі про стягнення штрафних санкцій за невиконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України, так як дана вимога є похідною від першої вимоги.

Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України у разі відмови в задоволені позову покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.. 2, 4, 5, 12, 13, 19, 43, 44, 76, 77, 81, 141, 174, 178, 211, 263-265, 268, 272, 273-276 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

СУДДЯ: КОЛЕСНИК О.М.