Справа № 196/1480/23
№ провадження 2/196/85/2024
23 липня 2024 року смт. Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Бабічевої Л.П.,
за участю секретаря судового засідання - Шевченко Т.І.,
учасників справи:
позивачки - ОСОБА_1 (у режимі відеоконференції),
представника позивачки - адвоката Лелікова С.О. (у режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Царичанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ляшківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, -
Позивачка ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Леліков С.О., звернулася до суду з позовом до Ляшківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.
21.03.2024 р. представник позивачки - адвокат Леліков С.О. подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої предмет позову доповнено вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення.
В обґрунтування уточнених позовних вимог позивачка послалася на те, що 18.07.1992 р. між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_2 , який за життя був зареєстрований та фактично проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановою від 08.11.2023 р. №1170/02-31/82/2023 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом приватного нотаріуса Чепкової О.В. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_2 , у зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують факт спільного проживання зі спадкодавцем.
Крім неї спадкоємцем першої черги після померлого ОСОБА_2 є його донька ОСОБА_3 , яка спадщину не прийняла та з батьком не проживала.
Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18.12.2023 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання (а.с. 42).
Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2024 року витребувано від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чепкової О.В. належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 (а.с. 58).
Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до розгляду по суті (а.с. 90).
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 (у режимі відеоконференції) підтримала позов, просила позовні вимоги задовольнити. Також пояснила, що з 1993 року і по цей час вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 . На момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловіка - ОСОБА_2 вона теж проживала за даною адресою. Батьки чоловіка померли раніше смерті чоловіка. Донька ОСОБА_3 не проживала на момент смерті чоловіка з ними.
Представник позивачки адвокат Леліков С.О. у судовому засіданні (у режимі відеоконференції) підтримав уточнені позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі з підстав, зазначених у позові. У подальшому від адвоката Лелікова С.О. на електронну адресу суду надійшла заява про подальший розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, судові витрати просить покласти на позивача.
Представник відповідача Ляшківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним. На електронну адресу суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника сільської ради, винести рішення на розсуд суду (а.с. 53).
Суд заслухавши пояснення позивачки та її представника, свідків, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі згідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік заявниці ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 21.09.2022 року (а.с.14) та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с. 15), після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно.
Згідно з копією паспорту громадянина України позивачка ОСОБА_1 на день смерті спадкодавця зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 11 зворот).
24.08.2023 р. позивачка ОСОБА_1 подала до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чепкової О.В. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 (а.с. 62).
На підставі вказаної заяви приватним нотаріусом Чепковою О.В. була зареєстрована спадкова справа №82/2023 після смерті ОСОБА_2 , про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №73705489 від 24.08.2023 р. (а.с. 64).
З витребуваних судом копій матеріалів спадкової справи №82/2023 вбачається, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріуса зверталася лише позивачка в справі ОСОБА_1 . Інший спадкоємець - донька померлого ОСОБА_4 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину не зверталася (а.с. 62-70).
Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В. від 08.11.2023 року позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій з причини відсутності доказів на підтвердження факту спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.19, 70).
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
У відповідності до п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.
Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за місцем проживання спадкоємця не може бути доказом того, що заявниця не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявницею та оцінені судом.
Так, згідно копії довідки № 67 від 13.11.2023р., виданою головою квартального комітету №19 Комунарського району м.Запоріжжя вбачається, що ОСОБА_1 , 1969 року народження, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 та дійсно проживала в АДРЕСА_1 разом зі своїм чоловіком на момент його смерті (а.с.20).
Відповідно до Акту про фактичне проживання від 29 лютого 2024 року, затвердженого головою квартального комітету №19 за №15, та підписаного сусідами, ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_2 , фактично проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент його смерті та продовжує проживати за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.92).
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона проживає по-сусідству на одній вулиці з родиною позивачки із 1991 року. У вересні ІНФОРМАЦІЯ_4 помер чоловік позивачки ОСОБА_2 . Позивачка разом з чоловіком проживала по АДРЕСА_1 . На момент його смерті позивачка теж проживала разом з ним. Їхня донька ОСОБА_6 з лютого 2022 року виїхала за кордон, з ними не проживала. Батьки ОСОБА_7 близько 5 років назад померли.
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що вона знає позивачку як голову квартального комітету. ОСОБА_1 періодично з нею зустрічалася по кварталу. Позивачка з чоловіком ОСОБА_2 проживала за адресою: АДРЕСА_1 . У вересні 2022 року помер чоловік позивачки. На даний час позивачка проживає там одна. Їхня донька перед війною виїхала за кордон.
Отже, у судовому засіданні підтверджено належними та допустимими доказами факт постійного проживання позивачки ОСОБА_1 разом з її чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Даний факт підтверджено вищевказаними письмовими доказами, які повністю узгоджуються з поясненнями свідків, показання яких об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам, та у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками.
Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
З огляду на викладене, суд вважає, що встановлення факту постійного проживання з померлим чоловіком на день смерті останнього має для позивачки юридичне значення, оскільки від даного факту залежить реалізація права на спадкове майно та отримання свідоцтва про право на спадщину.
Суд вважає, що позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, підтверджені та підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги про визнання права власності за позивачкою на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка, суд доходить такого.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1217 ЦК України).
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.
Разом з тим, главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.
Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, це може бути підставою для відмови у позові.
Аналогічні роз`яснення викладені у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» де вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).
Таким чином, якщо відсутність умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, це може бути підставою для відмови у позові.
Судом встановлено, що позивачка зверталася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого чоловіка, проте постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В. від 08.11.2023 року позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дій, де єдиною підставою відмови нотаріусом зазначена відсутність доказів на підтвердження факту спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.70).
Отже, при підтвердженні факту спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у позивачки відсутні перешкоди в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом.
У зв`язку з цим вимоги про визнання за позивачкою права власності на спадкове майно задоволенню не підлягають, так як суду не доведено існування перешкод в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка за вищевикладених обставин.
За викладених обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 78-80, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Ляшківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом -задовольнити частково.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП- НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Ляшківська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, адреса місцезнаходження: с.Ляшківка, вул. Центральна, буд.1 Дніпровського району Дніпропетровської області, .

Повне рішення складено 01 серпня 2024 року.

Суддя Л.П. Бабічева