ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/647/24 Справа № 172/491/22 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Красвітна Т. П.
У Х В А Л А

31 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

розглянувши у м. Дніпро заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову від 30.07.2024 у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей Васильківської селищної ради Дніпропетровської області, орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: служба у справах дітей Васильківської селищної ради Дніпропетровської області, орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 14.02.2014 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб. На момент подання цього позову, в провадженні Васильківського районного суду Дніпропетровської області перебуває справа №172/381/22 про розірвання шлюбу. За час шлюбу у них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після початку повномасштабних бойових дій, задля безпеки дитини, він забезпечив відповідачці та дитині виїзд та перебування за кордоном, надав при цьому нотаріальну згоду на виїзд дитини, знайшов для них житло, надав повне фінансове забезпечення для комфортного перебування за кордоном. Через деякий час після виїзду за кордон, у телефонних розмовах з донькою, остання просила забрати її додому до України, була налякана та замкнута. У той же час відповідачка повідомила його, що бажає розлучитися, бо перебуває в стосунках з іншим чоловіком і проживає з ним в одному будинку. Також вона почала вимагати, щоб позивач надав дозвіл на виїзд дитини в інші країни, зокрема її цікавили Об`єднані Арабські Емірати (Дубай). Жодних пояснень навіщо їй це, відповідачка не надала, тому позивач відкликав свою згоду на перебування дитини за кордоном і попросив свою сестру ОСОБА_5 поїхати і забрати доньку, оскільки через воєнний стан у нього самого виїхати за межі України не було можливості. Одразу забрати дитину його сестрі не вдалося, бо ОСОБА_1 її переховувала і лише приблизно через 10 днів за допомогою поліції Туреччини вона знайшла Діану і змогла привезти її додому в Україну. Коли ОСОБА_5 разом з поліцією Туреччини приїхали за місцем проживання відповідачки, остання перебувала в стані наркотичного сп`яніння, а правоохоронці повідомили сестрі, що у них є підозра щодо нового чоловіка ОСОБА_1 і є ризик продажу дитини. Крім того, правоохоронці пояснили матері дитини, що в Туреччині передбачене суворе покарання за вживання наркотиків. Наразі донька ОСОБА_4 проживає разом з ним, знаходиться на його утриманні, він повністю опікується нею, турбується про її стан, займається навчанням та водить до психолога, щоб зменшити наслідки пережитого. За результатом спостереження психолог видала довідку, в якій зазначено, що стресовою ситуацією для дівчинки став від`їзд від батька та недостатня увага від матері і вона не має бажання повертатись в умови проживання з мамою, тому для дитячої психіки дитині краще залишитись із батьком. Донька навчається у Комунальному закладі освіти «Середня загальноосвітня школа №75» Дніпропетровської області, відвідує секції тенісу та плавання. З характеристики, виданої школою, батько дитини особливу увагу приділяє вільному часу дитини, враховує її схильності. За період проживання дитини разом з матір`ю в Туреччині, остання не займалась розвитком доньки, не цікавилась уроками. Відповідачка не працює і використовує дитину як спосіб маніпуляції позивачем, оскільки вона не працює і живе на кошти, які позивач дав їй перед поїздкою за кордон. Тому відповідачка й хоче, щоб дитина проживала з нею, щоб мати змогу витрачати кошти, які позивач виділяє на дитину, на власні потреби. Крім того, йому відомо про вживання відповідачкою наркотичних речовин, неодноразового перебування в стані наркотичного сп`яніння, під час якого вона легко піддається чужому негативному впливу, тому не здатна захистити дитину і забезпечити їй комфортні умови проживання та виховання. При цьому, він не має на меті позбавляти дитину матері або чинити перешкоди у спілкуванні відповідачки з донькою, однак такі зустрічі повинні відбуватися під наглядом. Враховуючи, що ОСОБА_1 має нестабільний фінансовий стан, оскільки не працює, а проживає за рахунок своїх чоловіків, зловживає наркотичними речовинами, безвідповідально ставиться до безпеки та виховання дитини. Повернення дитини матері неможливе, оскільки несе пряму загрозу життю, здоров`ю та інтересам дитини. Тому позивач просив визначити місце проживання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком за місцем його проживання.

Із зустрічним позовом до суду звернулась ОСОБА_1 , обґрунтовуючи його тим, що 14.02.2014 року був укладений шлюб між нею та ОСОБА_3 . Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 08.08.2022 року у справі №172/381/22 шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу вони мають малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка до досягнення нею 6-річного віку проживала за місцем реєстрації відповідачки в приватному будинку її ( ОСОБА_1 ) батьків по АДРЕСА_1 . Проживала вона з донькою у батьків, оскільки її сімейне життя з відповідачем після народження дитини значно погіршилося, відбувалися постійні сварки та ОСОБА_3 застосовував до неї фізичне та психічне насильство. У вказаному будинку створені всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини. Дитина з самого народження знаходилася на її та її батьків утриманні, забезпечена була всім необхідним. Після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України задля безпеки дитини нею було прийнято рішення про тимчасовий виїзд до Туреччини, м. Аланія, а відповідачем за зустрічним позовом була надана нотаріальна згода на виїзд дитини. В Туреччині вона з дитиною проживала в 5-зірковому готелі в апартаментах. Кожного дня саме вона продовжувала займатися розвитком доньки, водила її на тренування з тенісу, відвідували гурток з малювання, щотижня спортивні заняття з гімнастики, тричі на тиждень в онлайн режимі з вчителем з англійської мови з дитиною виконували домашні завдання. Вказане підтверджується фотокопіями з її телефону. Також щодня з донькою відвідували басейн, а вечорами дитячі розважальні програми. Дитину вона завжди годувала здоровою їжею, сама готувала їй, з донькою ходили за покупками щодня. Крім того, на день народження ОСОБА_4 11 червня, вона влаштувала свято в ресторані, куди були запрошені всі її друзі, з якими вона познайомилася за час проживання в готелі, а також нею була організована розважальна програма за участі аніматорів, приміщення ресторану було святково прикрашено. За 4-місячне перебування в Туреччині батько навіть не цікавився донькою. На дзвінки позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_3 реагував роздратуванням, розмови зазвичай закінчувалися образами на її адресу. 24.06.2022 року не попередивши про приїзд до Туреччини, їй зателефонувала сестра її чоловіка ОСОБА_5 та повідомила, що знаходиться в готелі і хоче з нею поспілкуватися. Під час зустрічі ОСОБА_5 повідомила, що всі родичі дуже скучили за Діаною, окрім того у неї було нещодавно день народження, тому батько хотів її особисто привітати. У зв`язку з цим, сестра ОСОБА_3 повідомила, що приїхала аби вивезти дитину в Україну на 2 тижні, а потім повернути їй матері. Після тривалих суперечок з відповідачем її запевнили, що через два тижні дитину повернуть до Туреччини, оскільки тривале перебування на території України під час війни є небезпечним. Повіривши в обіцянки відповідача, вона надала нотаріально засвідчену довіреність на ім`я ОСОБА_5 на тимчасовий вивіз її доньки з Туреччини в Україну. 27.06.2022 року вона зателефонувала сестрі відповідача, щоб дізнатися як ОСОБА_4 перенесла подорож додому, однак ОСОБА_7 повідомила, щоб вона більше не телефонувала і дитина буде проживати з батьком. Після цього вона зателефонувала ОСОБА_3 , який запевнив, що дитину вона більше ніколи не побачить, а також погрожував їй фізичною розправою. Батько дитини перевів доньку з одного навчального закладу до іншого. Оскільки навчання відбувалося і продовжує відбуватися в режимі онлайн, то дитина потребує більшої уваги та підтримки, а відповідач не здатен цього забезпечити. Крім того, дитина проживає не з відповідачем, а з його сестрою. Також їй відомо, що відповідач та його родичі здійснюють емоційно-психологічний тиск на дитину, принижують та ображають її як матір, запевняють доньку, що матір хотіла її продати, а також розповідають інші жахливі речі про неї. При цьому, відповідач ніколи надовго не залишався разом з донькою, не виявляв проявів самостійного виховання дитини, навіть в період спільного проживання, оскільки цікавився лише особистим життям, не приховуючи від неї зустрічі з коханками та поїздки з ними за кордон на відпочинок. Вона дуже сильно любить свою доньку, у них з донькою тісний емоційний та психологічний контакт, прив`язаність один до одного, вона зможе забезпечити доньку всім необхідним, оскільки є фізичною особою-підприємцем, працює у сфері краси. Вважає, що родина відповідача намагається незаконно позбавити її як матері переважного права на виховання доньки перед всіма іншими особами. Тому позивачка за зустрічним позовом просила визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 за місцем її проживання.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_3 за адресою його проживання. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини з матір`ю - відмовлено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 992,40 грн.

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_1 та звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення її зустрічного позову, відмовивши у задоволенні первісних позовних вимог.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2023 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року призначено у справі судову психологічну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз, що знаходиться по вул. Січеславська Набережна, 17 к. 361 у м. Дніпро, попередивши експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 липня 2024 року провадження у справі поновлено та призначено до апеляційного розгляду.

30 січня 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського апеляційного суду із заявою про забезпечення зустрічного позову шляхом визначення часу спілкування малолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за її місцем проживання по АДРЕСА_2 , або за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 , щомісячно з 14.00 години кожної п`ятниці до 18 години кожної неділі без присутності батька, зобов`язавши батька дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , передавати малолітню дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання дитини, згідно визначеного судом часу спілкування, з моменту постановлення даної ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили; забезпечити зустрічний позов ОСОБА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , передавати малолітню дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою оздоровлення дитини ОСОБА_8 та/або проведення спільного часу дитини з матір`ю, не рідше ніж чотири рази на рік, під час шкільних канікул, починаючи з першого дня шкільних канікул, але не менше ніж половина шкільних канікул які дитина ОСОБА_4 буде проводити із матір`ю ОСОБА_1 , за місцем проживання дитини, згідно визначеного судом часу спілкування, з моменту постановлення даної ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову задоволено частково. Визначено час спілкування неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (проживає за адресою по АДРЕСА_2 ; зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 344) у межах міста Дніпра кожної п`ятниці з 16:00 до 19:00 години, кожної неділі з 12:00 до 18:00 години. Зобов`язано батька ОСОБА_3 передавати неповнолітню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матері ОСОБА_1 о 16:00 годині кожної п`ятниці та о 12:00 годині кожної неділі біля в`їзду до житлового комплексу Комфорт-Сіті (вул. Кулишівська, 22 у м.Дніпро) з боку АДРЕСА_3 . Зобов`язано мати ОСОБА_1 повертати неповнолітню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьку ОСОБА_3 о 19:00 годині кожної п`ятниці та о 18:00 годині кожної неділі біля в`їзду до житлового комплексу Комфорт-Сіті (вул. Кулишівська, 22 у м.Дніпро) з боку АДРЕСА_3 . Ухвалено також зустрічі матері ОСОБА_1 з неповнолітньою дочкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у п`ятницю 02 лютого 2024 року та у неділю 04 лютого 2024 року проводити у присутності батька ОСОБА_3 . У подальшому зустрічі матері ОСОБА_1 з неповнолітньою дочкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проводити без участі батька ОСОБА_3 .

22 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського апеляційного суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам, окрім ОСОБА_1 , вивозити малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі держави України в будь-яку іншу державу та перетинати із малолітньою дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , державний кордон держави Україна, до закінчення розгляду цивільної справи №172/491/22 по суті в Дніпровському апеляційному суді (а.с. 184-186 т.6).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2024 року відмовлено у задоволенні вказаної вище заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

30 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського апеляційного суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 змінювати місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі особисто або через третіх осіб шляхом вивозу малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі держава Україна в будь-яку іншу державу, до закінчення розгляду цивільної справи №172/491/22 в Дніпровському апеляційному суді. Заява обґрунтована наявністю у ОСОБА_3 наміру вивезти неповнолітню дочку ОСОБА_9 за кордон на невизначений термін, що перешкоджатиме проведенню експертизи та виконанню можливого рішення про задоволення позову.

Перевіривши доводи заяви від 30.07.2024 про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 2, 3, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 змінювати місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі особисто або через третіх осіб шляхом вивозу дитини за межі України посилається лише на те, що позивач за первісним позовом погрожує вивезти спільну дитину за кордон, однак жодних доказів цьому не надає, про наявність таких доказів у заяві не зазначає.

Спір щодо місця проживання дитини сам по собі не є безумовною підставою для вжиття заходу забезпечення позову шляхом заборони дитині виїжджати за межі території України.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», №31111/04, § 54).

У цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження, в порядку передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як способу забезпечення позову.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі №754/7569/21(провадження №61-15886сво2), зазначено, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. У таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення. В усіх інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України не є можливим.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що у даній справі забезпечення позову про заборону батькові змінювати місце проживання дочки, в тому числі особисто або через третіх осіб шляхом вивозу малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України - є неспівмірним та безпідставним, тому у задоволенні заяви в цій частині слід відмовити.

Щодо вимог заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову від 30.07.2024 в частині заборони ОСОБА_3 змінювати місце проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , то заява у цій частині також задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на теперішній час його дію не припинено.

У заяві про забезпечення позову від 30.07.2024 не обґрунтовано необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 змінювати місце проживання малолітньої дочки. Крім того, не наведено обґрунтувань щодо можливості, у випадку зміни дитиною місця проживання, істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у даній справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 .

Такий захід забезпечення позову за наявності реальної загрози життю та здоров`ю дитини внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України унеможливить виїзд дитини до безпечного місця.

В умовах оголошеного воєнного стану, ведення активних бойових дій на територій України, періодичних ракетних обстрілів території України, - встановлення обмеження можливості зміни місця проживання дитини сторін, на переконання суду, суперечить інтересам ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку по відсутність підстав для задоволення заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову від 30.07.2024.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 260, 261, 381 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову від 30.07.2024 у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей Васильківської селищної ради Дніпропетровської області, орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: служба у справах дітей Васильківської селищної ради Дніпропетровської області, орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 31 липня 2024 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова