ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7036/24 Справа № 195/371/24 Головуючий у першій інстанції: Колодіна Л.В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Виконавчого комітету Томаківської селищної ради Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дітей,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 09 березня 2002 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований ВК Білківської сільської ради Іршавського району Закарпатської області. Від шлюбу подружжя мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Протягом останніх років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на життя, сім`ю та виховання дітей. Окрім того, тривалий час позивачка та відповідач проживають за різними адресами. ОСОБА_1 з метою визначення місця проживання дітей з нею, звернулась із заявою про визначення місця проживання дітей до Органу опіки та піклування ВК Томаківської селищної ради, по фактичному місцю проживання дітей. Так, 12.12.2023 року позивачка отримала рішення ВК Томаківської селищної ради, згідно якого визначено місце проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , враховуючи думку дітей, разом з батьком за адресою по АДРЕСА_1 . Позивачка категорично не згодна з такою позицією ВК Томаківської селищної ради, оскільки хоче проживати з власними дітьми, так, як у них з народження зав`язався сильний психологічний контакт, прив`язаність один до одного, вони проводять багато вільного часу разом і позивачка може забезпечити дитині гідне дитинство. Крім того, ОСОБА_1 вказує, що як мати, вона повністю усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування про своїх дітей, готова взяти на себе обов`язок та відповідальність самостійного їх утримання і виховання, створених для них належних соціально - побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку. Відповідач постійно здійснює вплив на дітей та перешкоджає вільному спілкуванню з дітьми. Саме така поведінка відповідача шкодить психічному здоров`ю дітей. ОСОБА_1 також вказує, що проживання дітей з нею за адресою по АДРЕСА_2 , є більш безпечним місцем проживання на даний час, а ніж місце проживання батька, оскільки Дніпропетровська область є небезпечною для проживання у зв`язку з більш активним розгортанням бойових дій на даній території. Тому позивачка просила визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_1 за її адресою реєстрації проживання по АДРЕСА_2 .

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Єлісєєв Дмитро Олексійович, до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Кок Юлія Іванівна, про визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою реєстрації проживання громадянки ОСОБА_1 , а саме АДРЕСА_2 , - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та ухвалення у цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що з 09 березня 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого ВК Білківської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, актовий запис №15 (а.с.9).

Від шлюбу у сторін народилось троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, актовий запис №7, свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 , виданого виконавчим комітетом Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, актовий запис №15 та свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4 , виданого виконавчим комітетом Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, актовий запис №4 (а.с. 11-13).

Згідно рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2023 року у справі №195/904/23 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 09 березня 2002 року виконавчим комітетом Білківської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, актовий запис №15. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишено прізвище " ОСОБА_6 ". Рішення набрало законної сили (а.с. 52).

Судовим наказом Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та неповнолітньього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі однієї третини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 21.09.2023 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 51).

Відповідно до Витягу з протоколу №11 засідання комісії з питань захисту прав дитини при ВК Томаківської селищної ради Дніпропетровської області від 12.12.2023, рекомендовано ВК Томаківської селищної ради Дніпропетровської області з метою захисту прав та інтересів дітей та враховуючи думку дітей - визначити місце проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , по АДРЕСА_1 (а.с. 16-18).

Згідно рішення ВК Томаківської селищної ради Дніпропетровської області "Про визначення місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 " №287 від 12.12.2023, виконавчий комітет селищної ради вирішив визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , враховуючи думку дітей, разом з батьком по АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, складеного комісією служби у справах дітей Томаківської селищної ради Дніпропетровської області у складі: начальника ССД Бірзул Т.В., завідувача відділення соціальної роботи Голоти І.В. , поліцейського офіцера громади О.М. Бондаренка, від 22.04.2024 року проведено обстеження умов проживання за адресою по АДРЕСА_1 . За даною адресою проживають: батько - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , співмешканка - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; також проживають інші родичі: баба - ОСОБА_10 , повнолітня дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Санітарний стан житла - задовільний. Загальним доходом сім`ї - є заробітна плата батька. В родині склалися дружні стосунки, окрім трьох дітей гр-на ОСОБА_2 в родині виховується ще двоє дітей гр-ки ОСОБА_8 , між дітьми склалися добрі відносини. ОСОБА_2 офіційно працевлаштований, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно. Співмешканка ОСОБА_8 - є домогосподаркою. Діти не виявили бажання проживати з матір`ю (позивачкою). В родині ОСОБА_2 створено належні умови для проживання та виховання дітей. З бесіди з неповнолітніми дітьми з`ясовано їх думку, вони не виявили бажання проживати з матір`ю (позивачкою) (а.с. 73).

Відповідно до характеристики КЗ "Володимирівський психоневрологічний інтернат" Дніпропетровської обласної ради" №55/0/01-24 від 09.02.2024, ОСОБА_2 , 1976 року народження, українець, освіта середня, з 2021 року по теперішній час працює у комунальному закладі «Володимирівський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради робітником з комплексного обслуговування та ремонту будинків. За час роботи зарекомендував себе як відповідальний, сумлінний, дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу і прийняти правильні рішення в питаннях, що стосуються його професійної діяльності і знаходиться в межах його компетенції. Завдання керівництва виконує якісно і в установлений строк, завжди готовий прийти на допомогу співробітникам у критичних ситуаціях, незважаючи при цьому на особистий час. Нарікань керівництва на роботу працівника немає, у колективі з усіма підтримує рівні, дружні відносини і користується повагою та авторитетом у керівництва та співробітників. Спокійна та урівноважена людина. На утриманні ОСОБА_2 знаходяться діти 2005, 2007, 2012 року народження. В 2022-2023 роках надавалися соціальні відпустки на дітей, постійно займається проблемами здоров?я та дозвілля дітей (а.с. 50).

Відповідно до висновку ЛКК №116 від 01.03.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено клінічний діагноз: F06 - інші психічні розлади внаслідок ураження чи дисфункції головного мозку або внаслідок соматичної хвороби (а.с. 46).

Згідно акту обстеження умов проживання за адресою матері ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 від 23.05.2024, встановлено, зокрема, що житло складається з 4 кімнат. Умови проживання задовільні, в будинку є всі комунікації. Для виховання та розвитку дітей у будинку є окремі кімнати. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . - мати; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_10 - дідусь; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_11 - бабуся. Стосунки сім`ї доброзичливі. На момент обстеження умов проживання в будинку була присутня ОСОБА_1 зі своїми батьками. ОСОБА_1 виявляє велике бажання піклуватися про своїх дітей та хоче, щоб вони проживали разом з нею (а.с. 107).

Відповідно до характеристики ВК Білківської сільської ради №285 від 22.05.2024, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрована та проживає на території Білківської територіальної громади за адресою по АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 розлучена. Після розірвання шлюбу у неї залишилось троє дітей, які, зі слів матері, проживають разом з батьком за його місцем реєстрації - по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 по характеру вихована, ввічлива, спокійна. Добре находить спільну мову з своїми знайомими, сусідами та товаришами. Скарг, заяв чи зауважень на громадянку ОСОБА_1 до виконкому Білківської сільської ради не надходило. Зауважень з боку сільської ради до неї також не має (а.с. 108).

В суді першої інстанції в якості свідків були допитані ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Так, свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що є сусідкою відповідача. Позивачку вона бачила дуже давно, оскільки вона виїхала за межі України та залишила дітей на батька та його матір. Вихованням дітей займається батько, піклується про них, збирає до школи, займається лікуванням. Шкідливих звичок батько не має, має виключно позитивну характеристику, серед мешканців села має заслужений авторитет. Свідок вважає, що для дітей буде краще проживати саме з батьком.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що є сусідкою відповідача. Бачила позивачку більше року тому. Пояснила, що вихованням дітей займається відповідач, оскільки позивачка постійно чимось зайнята та з дітьми не проживає. ОСОБА_2 має цивільну дружину, яка добре відноситься до дітей відповідача, не ображає їх, а допомагає відповідачу та його матері виховувати дітей. В свою чергу, діти також добре відносяться до цивільної дружини батька. Свідок вважає, що дітей необхідно залишити з батьком, оскільки тільки він має можливість надати їм належне виховання та виховати гідними громадянами держави України.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що бажає, щоб діти проживали разом з нею. Позивачка визнала, що з 2020 року періодчино їздила за кордон на заробітки, де працювала, зокрема, офіціанткою; діти весь час проживали постійно з батьком по АДРЕСА_1 . Останній раз позивачка виїхала за кордон України на роботу у травні 2022 року та повернулась в Україну у червні 2023 року, тобто не була вдома та не бачила дітей більше одного року. На даний час не працевлаштована. Викладене підтверджується особистими поясненнями позивачки у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції від 24 липня 2024 року було допитано в якості свідка ОСОБА_15 , яка працює у Володимирівській гімназії - філії Томаківського ліцею №1 Томаківської селищної ради Дніпропетровської області на посаді вчителя зарубіжної літератури та є класним керівником ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; свідок суду пояснила, зокрема, що також була класним керівником у 8-9 класах і у ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але жодного разу матір дітей - ОСОБА_1 не бачила, оскільки остання не цікавиться шкільним життям хлопчиків. За навчанням дітей слідкує батько ОСОБА_2 та його цивільна дружина ОСОБА_8 ; батько вирішує всі питання, пов`язані зі шкільним життям ОСОБА_5 . Діти забезпечені всіма необхідними приладдями та ґаджетами для навчання; одягнені завжди гарно та охайно. Батько привчає дітей до самостійного життя та піклується про здоров`я дітей, особливої уваги приділяє здоров`ю сина ОСОБА_18 , оскільки у нього складне захворювання, яке потребує постійного контролю. Діти навчаються на середньому рівні.

На виконання положень ст. 171 СК України, у присутності класного керівника ОСОБА_15 та за відсутності у залі судового засідання батьків, апеляційним судом були заслухані думки неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо їх місця проживання, схильності до батька, матері.

Так, неповнолітній ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому виповнилось повних 16 років, суду пояснив, що він проживає з батьком, бабусею, рідним братом ОСОБА_17 , тіткою ОСОБА_19 , яке є цивільною дружиною батьками, та її сином ОСОБА_20 ; рідна сестра ОСОБА_21 , яка є повнолітньою, приїздить додому один раз на тиждень. Вони проживають мирно, без сварок. ОСОБА_18 зазначає, що хоче проживати з батьком, оскільки все своє життя проживає з ним, та заперечує щодо проживання разом з матір`ю.

Малолітній ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому виповнилось повних 12 років, суду пояснив, що проживає з батьком, бабусею, рідним братом ОСОБА_18 , тіткою ОСОБА_19 , яке є цивільною дружиною батька, та її сином ОСОБА_20 , з яким ділить спільну кімнату; вони проживають мирно, сварок немає. ОСОБА_17 пояснив, що з матір`ю не спілкується, і не хоче спілкуватись та зазначає, що хоче проживати разом з батьком.

Згідно пояснень педагога (класного керівника) ОСОБА_15 , - пояснення дітей були вільні та щирі, що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції від 24.07.2024.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Судом встановлено, що неповнолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , протягом тривалого часу постійно проживають із батьком ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 ; у вказаному регіоні відвідують навчальні заходи, мають певне стале коло друзів, сформовані сталі соціальні зв"язки. Відповідач забезпечив дітям комфортний психологічний клімат у сім"ї, спілкування синів із своєю цивільною дружиною, її дітьми, бабусею (матір"ю відповідача), повнолітньою сестрою хлопців ОСОБА_23 . тощо. Наведені обставини зумовлюють чітку, послідовну позицію неповнолітніх ОСОБА_18 та ОСОБА_17 про подальше проживання саме з батьком - по АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що, згідно наведених вище письмових доказів, належні побутові умови для проживання ОСОБА_18 і ОСОБА_17 створені як з батьком по АДРЕСА_1 , так і з матір"ю по АДРЕСА_2 .

Однак, колегія приймає до уваги, що позивачка з кінця 2020 року періодично (на тривалі періоди часу - декілька місяців поспіль) виїжджала на заробітки за кордон України; діти залишалась проживати з відповідачем по АДРЕСА_1 . У травні 2022 року, тобто після початку повномасштабної війни, позивачка виїхала за межі України без дітей та повернулась в Україну лише у червні 2023 року; у той же час діти залишались проживати з батьком на території Нікопольського району Дніпропетровської області. Викладені обставини визнаються позивачкою, відповідачем, дітьми та зазначаються свідками, підтверджуються письмовими матеріалами справи.

Також судом приймається до уваги, що доказів працевлаштування позивачки в Україні та наявності у неї постійного доходу, його розміру, - суду не надано, клопотання про витребування відповідних доказів не заявлене. У той же час, відповідач має постійне місце роботи, сталий дохід у вигляді заробітної плати, що підтверджується відповідними письмовими доказами.

Крім того, частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При цьому, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Рішенням ВК Томаківської селищної ради Дніпропетровської області "Про визначення місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 " №287 від 12.12.2023 року, визнано доцільним проживання вказаних дітей із батьком. Вказане рішення складене на підставі рекомендації засідання комісії з питань захисту прав дитини при ВК Томаківської селищної ради Дніпропетровської області, є в достатній мірі обґрунтованим та мотивованим, узгоджується із думками дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які надали пояснення про бажання проживати з батьком.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; враховуючи сталі соціальні зв`язки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем їх проживання з батьком у Нікопольському районі Дніпропетровської області; враховуючи навчання неповнолітніх у регіоні їх проживання; приймаючи до уваги позитивну прихильність дітей до батька, що підтверджується наведеними вище доказами та узгоджується із висновком органу опіки; враховуючи виконання відповідачем ОСОБА_2 належним чином своїх батьківських обов`язків, турботу про дітей, - колегія дійшла висновку, що проживання дітей із батьком, у даному випадку, відповідає інтересам неповнолітніх ОСОБА_18 і ОСОБА_17 . Отже, підстави для визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_5 з матір"ю - відсутні.

Відповідно до частини другої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частиною першою статті 161 ЦК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_12 і на час звернення позивачки до суду з даним позовом він мав повних 14 років; дочка сторін ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_13 , на час пред"явлення даного позову мала повних 18 років.

З урахуванням викладеного вище, стійке бажання неповнолітнього ОСОБА_4 проживати з батьком, підстави для визначення його місця проживання із матір"ю - відсутні.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц (провадження № 61-1229св18), від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15 (провадження № 61-10851св20), від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження №61-6611св22).

Також відсутні правові підстави для визначення місця проживання із позивачкою повнолітньої дочки сторін ОСОБА_3 .

Враховуючи встановлені у справі обставини, неможливість задоволення позову в частині визначення місця проживання із матір"ю неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (на цей час має повних 12 років), також зумовлена недоцільністю його виховання окремо від його старшого повнорідного брата ОСОБА_4 , який наголошує на своєму прагненні залишатись проживати із батьком.

Крім того, з урахуванням фактичних обставин даної справи, значну відстань між місцем проживанням батька з дітьми у Дніпропетровській області та місцем проживання позивачки у Закарпатській області, - колегія дійшла висновку про неможливість застосування спільної опіки батьків щодо ОСОБА_5. Часті значні (з урахуванням відстані) зміни місця проживання та оточення, відривання від звичного місця проживання, зміни навчального закладу можуть призвести до відчуття дитиною дискомфорту, стресового стану, що не відповідає інтересам дитини.

Доводи позивачки, що Закарпатська область є більш безпечною для проживання, враховуючи повномасштабну війну на території України, - не спростовують викладених висновків щодо відсутності підстав для задоволення позову, адже під час повномасштабної війни позивачка більше року перебувала за кордоном, залишивши дітей з батьком, який забезпечив їм гідний побут, відчуття комфорту і безпеки.

Разом з тим, колегія наголошує, що діти не обмежуються у спілкуванні з кожним із батьків; батько, оскільки діти залишаються проживати з ним, зобов"язаний не перешкоджати дітям у спілкуванні з матір"ю. Про це роз"яснено сторонам у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання.

Суд наголошує, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення апелянтки про слухання справи судом першої інстанції заслуговують на увагу.

Так, Томаківським районним судом Дніпропетровської області шляхом направлення СМС-повістки від 26.04.2024 на номер телефону 62, повідомлено ОСОБА_1 про розгляд справи на 29.04.2024, що підтверджується довідкою про доставку СМС (а.с. 68).

Разом з тим, згідно ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази вчасного та належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи у суді першої інстанції.

На викладене вище місцевий суд увагу не звернув, допустив порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Виконавчого комітету Томаківської селищної ради Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дітей - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова