ПОСТАНОВА

Іменем України

15 липня 2024 року м. Кропивницький

справа № 404/5045/17

провадження № 22-ц/4809/871/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 березня 2024 року у складі головуючого судді Іванової Н. Ю.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

14.08.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 02 грудня 2021 року (а.с.212-214 т.2), в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль SKODA OCTAVIA, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований 27 лютого 2014 року, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль ВАЗ-2109, 1989 року випуску, колір білий, державний номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований 17 червня 2005 року Кіровоградським МРЕВ УДАІ ГУ МВС України в Кіровоградській області та автомобіль DAEWOO NEXIA 1,5 GLE, 1997 року випуску, колір синій, державний номерний знак НОМЕР_4 , зареєстрований 20 січня 2010 року; визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 32 620,25 грн. отриманих ОСОБА_2 , як страхове відшкодування, та в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2/3 частини вказаних грошових коштів в сумі 21 746,83 грн., визнавши за ним право власності на них.

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони з 04 лютого 1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

21 червня 2016 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу.

Відповідачка не заперечує проти запропонованого позивачем розподілу спільного майна, проте вона неодноразово не приходила для нотаріального посвідчення договору добровільного поділу майна подружжя.

07 червня 2005 року за рахунок коштів сімейного бюджету за біржовим договором (угодою) Універсальної товарної біржі «Укрресурс» № 066320 був придбаний та оформлений на відповідача ОСОБА_6 автомобіль ВАЗ-2109, 1989 року випуску, колір білий, державний номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований 17 червня 2005 р. Кіровоградським МРЕВ УДАІ ГУ МВС України в Кіровоградській області. Поточна ринкова ціна вказаного автомобіля складає 41200,00 грн.

01 серпня 2006 року за рахунок коштів сімейного бюджету за біржовою угодою купівлі-продажу транспортного засобу реєстраційний № НОМЕР_5 був придбаний та оформлений на відповідача ОСОБА_6 , автомобіль DAEWOO NEXIA 1,5 GLE, 1997 року випуску, колір синій, державний номерний знак НОМЕР_4 , зареєстрований 20 січня 2010 р. Поточна ринкова ціна вказаного автомобіля складає 49000,00 грн.

26 лютого 2014 року за рахунок коштів сімейного бюджету та 18000 грн., належних дочці ОСОБА_3 (не відшкодованих їй сторонами по справі дотепер включно), за довідкою-рахунком ПрАТ «Республіканський автоцентр» № 284221 на суму 38540,00 грн. був придбаний та оформлений на відповідача ОСОБА_6 автомобіль SKODA OCTAVIA, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований 27.02.2014 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Дійсна вартість вказаного автомобіля складає 89000,00 грн. у відповідності до Акту експертної оцінки ТОВ «Меркурій Партнере» № 22062017 від 03 серпня 2017 року.

Вказані вище автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6 згідно ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України, так як були придбані за рахунок коштів сімейного бюджету в період з 07 червня 2005 р. по 26 лютого 2014 р., тобто під час шлюбу (з 04 лютого 1995 р. по теперішній час), та використовувалися в інтересах сім`ї, що підтверджується керуванням вказаними автомобілями ОСОБА_1 .

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором згідно ч. 1 ст.70 СК України.

ОСОБА_6 користується автомобілями ВАЗ-2109 та DAEWOO NEXIA 1,5 GLE, ОСОБА_1 , користується автомобілем SKODA OCTAVIA.

Таким чином у відповідності до ч. 1 ст.70 СК України з урахуванням інтересів дітей, що проживають з позивачем, та усталеного володіння/користування сторонами вказаними автомобілями, просив визнати за ним право власності на вказаний вище автомобіль SKODA OCTAVIA (вартістю 89000 грн.) та за ОСОБА_6 на автомобілі ВАЗ-2109 (вартістю 41200 грн.) та DAEWOO NEXIA 1,5 GLE (вартістю 49000 грн.),

Також зазначено, що ОСОБА_1 , в інтересах сім`ї на автомобіль SKODA OCTAVIA були придбані поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» серія АС № 8812111 від 26 березня 2014 р. та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» серія АЕ № 5583002 від 26 вересня 2015 р.

ОСОБА_6 в серпні 2016 року отримала страхове відшкодування в сумі 20296,41 грн. за страховим випадком дорожньо-транспортної пригоди 28 травня 2015 р. за вини третіх осіб із автомобілем SKODA OCTAVIA під керуванням ОСОБА_1 у відповідності до довідки ДАІ Дарницького району у м. Києві від 28 травня 2015 р., заяви ОСОБА_1 до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» за № 1316 від 04 серпня 2017 р., довідки ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» за № 331 від 07 серпня 2017 р.

Вважає, що страхове відшкодування в сумі 20296,41 грн., яке отримала відповідач є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ч. 3 ст. 61, ч. 2 ст. 70 СК України та з урахуванням того, що відповідач ухилялася/ухиляється від участі в утриманні дітей з грудня 2014 року по теперішній час включно та весь цей час дочка і неповнолітній син проживають разом з позивачем, просив суд з урахуванням викладених вище обставин та інтересів дітей відступити від засади рівності часток подружжя і затвердити наступний розподіл в натурі отриманого відповідачем вказаного вище страхового відшкодування в сумі 20296,41 грн.: ОСОБА_6 отримує 1/3 частину суми страхового відшкодування 20296,41 грн. згідно довідки ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» за № 331 від 07 серпня 2017р., що складає 6765,47 грн., ОСОБА_1 отримує 2/3 частини суми страхового відшкодування 20296,41 грн. згідно довідки ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» за № 331 від 07 серпня 2017 р., що складає 13530,94 грн.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2018 року позов задоволено, в порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на: автомобіль SKODA OCTAVIA, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_6 право особистої приватної власності на: автомобіль ВАЗ 2109, 1989 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 ; автомобіль DAEWOO NEXIA 1,5 GLE, 1997 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 . Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 890 грн. судового збору.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 лютого 2019 року заяву про перегляд заочного рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2018 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Кропивницького апеляційного суду від 26 липня 2019 року апеляційну скаргу адвоката Іващенка І.Ю., який представляє інтереси ОСОБА_6 задоволено, ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 лютого 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 листопада 2019 року заяву ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2018 року по справі № 404/5045/17, номер провадження 2/404/619/18 задоволено, заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2018 року скасовано, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

09.01.2020 ОСОБА_4 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , в якому просила визнати право власності на рухоме майно, а саме на автомобілі: DAEWOO NEXIA 1,5 GLE, 1997 року випуску, колір синій, автомобіль SKODA OCTAVIA, 2002 року випуску, ВАЗ-2109, 1989 року випуску (а.с.15-21 т.2).

Зустрічні позовні вимоги мотивовано тим, що 04 лютого 1995 року між нею та ОСОБА_1 було укладено шлюб.

21 серпня 2017 року Кіровським районним судом м. Кіровограда ухвалено рішення по справі № 404/4312/16-ц, провадження 2/404/403/17 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, за яким позов було задоволено та розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , зареєстрований 04 лютого 1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Слов`янського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 63. Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказано, що за час спільного життя жодного дня чоловік не працював, хоча був зареєстрований, як фізична особа-підприємець, але підприємницькою діяльністю не займався, доходів не мав. Натомість вона була зареєстрована, як фізична особа-підприємець, дата реєстрації: 13 травня 1999 р., місцезнаходження реєстраційної справи - Слов`янська районна державна адміністрація Донецької області.

В період шлюбу мала в місті Слов`янськ три магазина «Гетман», «Контур», «Лісний», та дві торгівельні точки на місцевому ринку. У позивача найманих працівників було 20 працівників, за яких кожного місяця сплачувалися податки.

01 вересня 2006 р. за номером запису: 2 004983 ФОП ОСОБА_6 припинено.

За період перебування в шлюбі, за власні кошти 07 червня 2005 року за біржовим договором (угодою) Універсальної товарної біржі «Укрресурс» № 066320 ОСОБА_6 купила автомобіль ВАЗ-2109, 1989 року випуску. В технічному паспорті власником вищевказаного транспортного засобу значиться позивач.

01 серпня 2006 року за біржовою угодою купівлі-продажу транспортного засобу реєстраційний № НОМЕР_5 ОСОБА_6 придбала автомобіль DAEWOO NEXIA 1,5 GLE, 1997 року випуску. В технічному паспорті на вищевказаний транспортний засіб власником вказана позивач.

Вищевказані транспортні засоби були придбані під час здійснення нею підприємницької діяльності в місті Слов`янськ Донецької області.

26 лютого 2014 року за довідкою-рахунком ПрАТ «Республіканський автоцентр» № 284221 на суму 38540,00 грн. ОСОБА_6 було придбано автомобіль SKODA OCTAVIA, 2002 року випуску.

Станом на день звернення її до суду за нею зареєстровано: автомобіль ВАЗ-2109, 1989 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , DAEWOO NEXIA 1,5 GLE, 1997 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 , SKODA OCTAVIA, 2002 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Вказано, що чоловіка вона дуже жаліла, видавала йому кишенькові гроші, дозволяла йому користуватися вищевказаними транспортними засобами, але він не бажав ніде працювати та не хотів допомагати у здійсненні підприємницької діяльності. Дуже часто брав гроші у борг під відсотки, потім всі його борги нею були оплачені.

14.01.2020 третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_3 подала до суду позов до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_1 , в якому просила визнати автомобіль SKODA OCTAVIA 2002 року випуску, колір білий, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований 27.02.14 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , визнати право власності ОСОБА_3 на 1/3 частину автомобілю SKODA OCTAVIA 2002 року випуску, колір білий, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрованого 27.02.14 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с.31-34 т.2).

Позовні вимоги мотивовано тим, що предметом розгляду цивільної справи №404/5045/17 є поділ спільного майна подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , зокрема автомобілю SKODA OCTAVIA, 2002 року випуску, колір білий, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрованого 27 лютого 2014 р. згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Вказує, що є дочкою ОСОБА_1 та ОСОБА_6 З ІНФОРМАЦІЯ_4 по 02 жовтня 2017 р. її батьки перебували в зареєстрованому шлюбі. Згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограду від 21 серпня 2017 р. про розірвання шлюбу, що набрало законної сили 02 жовтня 2017 р.

З грудня 2014 року дотепер вона та її брат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з батьком ОСОБА_1 та знаходяться на його утриманні, а через зловживання алкоголем мати, ОСОБА_6 проживає окремо від них з батьком, жодним чином не піклується про них з братом та не допомагає матеріально (аліменти).

Зі спілкування батьків у її присутності достовірно відомо, що автомобілі ВАЗ-2109, 1989 року випуску, колір білий, державний номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований 17 червня 2005 р. Кіровоградським МРЕВ УДАІ ГУ МВС України в Кіровоградській області, та DAEWOO NEXIA 1,5 GLE, 1997 року випуску, колір синій, державний номерний знак НОМЕР_4 , зареєстрований 20 січня 2010 р., були придбані за рахунок коштів сімейного бюджету родини відповідно в 2005 та 2006 роках.

На цих автомобілях вони їздили всією родиною, їх з братом відвозили до школи та тренувальних гуртків, забирали зі школи, батько підробляв на цих автомобілях перевезенням пасажирів.

На її 18 день народження, ІНФОРМАЦІЯ_5 , її рідна тітка ОСОБА_7 подарувала 18000 грн. Тому, в лютому 2014 року за нестачі коштів у батьків вони запросили її до купівлі разом із ними автомобілю SKODA OCTAVIA, 2002 року випуску, колір білий, та домовилися, що коли родина буде купляти іншу машину, то цю машину переоформлять на неї.

Майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності згідно ч.1 ст.175 Сімейного кодексу України.

26 лютого 2014 року за рахунок коштів сімейного бюджету та належних їй особисто 18000 грн, батьки разом з нею придбали та оформили на відповідача ОСОБА_6 автомобіль SKODA OCTAVIA, 2002 року випуску, колір білий, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований 27 лютого 2014 р., згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Таким чином, з 26 лютого 2014 р. дотепер вказаний вище автомобіль є спільною сумісною власністю ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 згідно ч.1 ст.175 Сімейного кодексу України. Вказані вище обставини письмово визнаються ОСОБА_1 у його позові від 18 листопада 2019 р.

На цьому автомобілі вони їздили всією родиною до грудня 2014 року, їх з братом відвозили до навчальних закладів та тренувальних гуртків, забирали з них, їздили на шопінг та відпочинок, батько підробляв на цьому автомобілі перевезенням пасажирів і робить це дотепер як для перевезення їх з братом, так і пасажирів.

За довідкою-рахунком ПрАТ «Республіканський автоцентр» № 284221 від 26 лютого 2014 р. вартість придбаного вказаного вище автомобіля становила 38540,00 грн., тому її особисті кошти за цією угодою в сумі 18000 грн. складають 46,7% вартості придбання цього автомобілю. Розрахунок: 18000 грн. / 385,40 грн. (1% від 38540,00 грн.)=46,7047, тобто станом на придбання вказаного автомобілю її 18000 грн. складають 46,70% від вартості купівлі цього автомобілю 38540,00 грн.

Вважає, що їй належить на праві власності 1/3 частина вказаного вище автомобіля, а батькам - 2/3 частина згідно абз.1 та 2 ч.2 ст.175 Сімейного кодексу України.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 березня 2024 року первісний позов задоволено частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя:

- визнано за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку автомобіля SKODA OCTAVIA, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований 27 лютого 2014 року згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ;

- визнано за ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частку автомобіля SKODA OCTAVIA, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований 27 лютого 2014 року згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 32 620,25 грн., які отримані як страхове відшкодування.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 16 310,13 грн. в якості частини страхового відшкодування.

У задоволенні решти вимог відмовити.

У задоволенні зустрічного позову та позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, щодоказів можливості реального поділу автомобіля SKODA OCTAVIA, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , а також обґрунтовані підстави його виділу позивачу або відповідачу, згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а тому суд вважає за необхідне визначити ідеальні частки кожного на вказаний транспортний засіб та залишити спірний автомобіль у спільній частковій власності сторін, законні підстави відступлення від рівності часток відсутні.

Суд зазначав, що автомобілі ВАЗ-2109 та DAEWOO NEXIA, які були придбані в період шлюбу, відповідачем були відчужені та на час розгляду справи із власності відповідача зазначене майно вибуло. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Співвласник майна, який бажає виділу своєї частки шляхом стягнення грошової компенсації, може заявити такі вимоги виходячи з положень ст. 364 ЦК України.

Суд виснував, що є всі підстави для визначення суми страхового відшкодування у розмірі 32 620,25 грн., сплачених страховою компанією, спільною сумісною власністю подружжя. Тому, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 16310,13 грн. половини страхового відшкодування, підстави відступлення від рівності часток судом відсутні.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову та позову третьої особи, суд виходив з того, що на час придбання спірного майна, сторони перебували в шлюбі, вели спільне господарство, кожен мав самостійний дохід, а тому спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу, ОСОБА_2 не доведено, що спірне майно придбавалось за її особисті кошти (дарунок, заповіт тощо).

Третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 не доведено доказами того, що автомобіль SKODA OCTAVIA був придбаний хоча б в якійсь частині за її рахунок, у зв`язку з чим, її позов задоволенню не підлягає.

Суд, врахувавши фактичні обставини справи, дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Іващенко І.Ю., подала до Кропивницього апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити, відмовити у задоволені позовів ОСОБА_1 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_3 .

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, однак вимога ОСОБА_2 була визнати за нею право власності на автомобіль SKODA OCTAVIA, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6 , але суд в основному позові визнає за нею право власності на автомобіль, її зустрічний позов залишає без задоволення, та покладає на неї судові витрати.

Зазначає, що ОСОБА_1 в своїй позовній заяві зазначав, що 26 лютого 2014 року за рахунок коштів сімейного бюджету та 18000 грн, належних особисто дочці ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 придбали разом за 38540,00 грн згідно довідки-рахунку ПрАТ Республіканський автоцентр №284221 та оформили на відповідачку ОСОБА_6 купівлю автомобілю SKODA OCTAVIA, 2002 року випуску, колір білий, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований 27.02.14 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

В обґрунтуванні позовних вимог нічого не зазначено про те, що ОСОБА_1 за спільні сумісні кошти або спільною праця подружжя було придбано автомобіль, сам ОСОБА_1 не мав доходу під час проживання в шлюбі.

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для його віднесення до об`єктів права спільної сумісної власності. Такий висновок зробив ВСУ в постанові №367/5390/14-ц.

Також зазначає, що суд розглядав справу майже сім років і увесь цей час спірним авто користувався і користується позивач, хоча відповідач теж бажає ним користуватися.

Відповідач не погоджується із визначеним судом порядком поділу спірного майна, єдине, що визнає це той факт, що автомобіль DAEWOO NEXIA 1,5 GLE, 1997 року, випуску та ВАЗ-2109, які були придбані в період шлюбу, відповідачем були відчужені та на час розгляду справи із власності відповідача зазначене майно вибуло і не підлягало поділу.

Судом установлено, що на нас придбання спірного майна, сторони перебували в шлюбі, вели спільне господарство, кожен мав самостійний дохід, а тому спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу.

Нічого не зазначено, який дохід мав ОСОБА_1 , де він працював.

В судовому засіданні було встановлено, що за час спільного життя жодного дня чоловік- ОСОБА_1 ніде не працював, хоча був зареєстрований, як фізична особа-підприємець, але підприємницькою діяльністю не займався, доходів не мав. Натомість ОСОБА_2 була зареєстрована, як фізична особа- підприємець, дата реєстрації: 13 травня 1999 р., місцезнаходження реєстраційної справи - Слов`янська районна державна адміністрація Донецької області.

В період шлюбу мала в місті Слов`янськ три магазина «Гетман», «Контур», «Лісний», та дві торгівельні точки на місцевому ринку. У позивача найманих працівників було 20 працівників, за яких кожного місяця сплачувалися податки.

Автомобіль SKODA OCTAVIA, 2002 року випуску купувався саме для заняття підприємницькою діяльністю

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою.

ОСОБА_2 обґрунтування поданої зустрічної позовної заяви зазначила, що 04 лютого 1995 року між нею та було укладено шлюб а його розірвання відбулося 2017 році.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти в сумі 32 620,25 грн., які отримані як страхове відшкодування, та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у сумі 16 310,13 грн. в якості частини страхового відшкодування є грубим порушенням норм матеріального права, оскільки сума страхового відшкодування становила 10 000 грн. і було набута в період шлюбу.

Ніяку грошову компенсацію за автомобіль( уразі визнання судом спільною сумісною власністю) МагеркінаВ.О. не бажає, має водійське посвідчення і бажає користуватися автомобілем.

Крім того, ВП ВС відступила від сформульованого, зокрема, у постановах ВСУ від ІЗ січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 та КЦС ВС від 29 серпня 2019 року у справі № 371/1369/15-ц висновку, що для вирішення питання про застосування ч. 2 ст. 364 ЦК України юридичне значення має те, чи сплачує співвласник-відповідач, який володіє та користується спільним майном, матеріальну компенсацію позивачеві за таке володіння та користування відповідно до ч. З ст. 358 ЦК України, чи спроможний співвласник-відповідач виплатити співвласникові-позивачеві грошову компенсацію вартості його частки, і чи не буде така виплата надмірним тягарем.

Велика Палата ВС постанову апеляційного суду скасувала в частині відмови в задоволенні вимог про виділення автомобіля у власність відповідача і стягнення з нього на користь позивачки грошової компенсації (у цій частині залишила в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову) і змінила в мотивувальній частині щодо відмови в задоволенні вимоги про припинення права спільної сумісної власності подружжя на автомобіль.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

ОСОБА_1 та ОСОБА_8 перебували у шлюбі з 04.02.1995 (а.с.8 т.1).

Від шлюбу мають спільних дітей, доньку ОСОБА_3 та сина ОСОБА_5 (а.с.49-50 т.1).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 серпня 2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.37-38 т.1).

За період перебування в шлюбі, а саме 07 червня 2005 року за біржовим договором (угодою) Універсальної товарної біржі «Укрресурс» №066320 ОСОБА_6 купила автомобіль ВАЗ-2109, 1989 року випуску, колір білий, державний номерний знак НОМЕР_7 (а.с.17 т.1).

01 серпня 2006 року за біржовою угодою купівлі-продажу транспортного засобу реєстраційний № НОМЕР_5 ОСОБА_6 придбала автомобіль DAEWOO NEXIA, 1,5 GLE, 1997 року випуску, колір синій, державний номерний знак НОМЕР_8 (а.с.13 т.1).

26 лютого 2014 року за довідкою-рахунком ПрАТ «Республіканський автоцентр» №284221 на суму 38540,00 грн. ОСОБА_6 було придбано автомобіль SKODA OCTAVIA, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_9 (а.с.10 т.1).

Станом на 26 грудня 2017 року за ОСОБА_6 зареєстровано: автомобіль SKODA OCTAVIA, 2002 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Станом на травень 2018 року за ОСОБА_6 зареєстровано автомобілі: ВАЗ-2109, 1989 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 та DAEWOO NEXIA 1,5 GLE, 1997 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 .

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи у цивільній справі №404/504/17, від 11 серпня 2021 року №1366/3209/3210/21-27, середня ринкова ціна КТЗ ВАЗ 2109, реєстраційний № НОМЕР_3 , 1989 року виготовлення, станом на 06 серпня 2021 року, складає 30 980 грн. Середня ринкова ціна КТЗ DAEWOO NEXIA 1,5 GLE, реєстраційний № НОМЕР_4 , 1997 року виготовлення, станом на 06 серпня 2021 року, складає 36 370 грн. Ринкова вартість КТЗ SKODA OCTAVIA, реєстраційний № НОМЕР_1 , 2002 року виготовлення, станом на 06 серпня 2021 р., складає: 71 183 грн. 67 коп (а.с.188-192 т2).

У серпні 2016 року ОСОБА_2 отримала страхове відшкодування за страховим випадком дорожньо-транспортної пригоди 28 травня 2015 р. за вини третіх осіб, за участі автомобіля SKODA OCTAVIA, реєстраційний № НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 у відповідності до довідки ДАІ Дарницького району у м. Києві від 28 травня 2015 р., заяви ОСОБА_1 до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» за № 1316 від 04 серпня 2017 р., довідки ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» за № 331 від 07 серпня 2017 р. Розмір страхового відшкодування становив 32 620,25 грн.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК).

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частина друга статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно із ч. 1ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 71 СК України, спір про порядок поділу спільного сумісного майна подружжя може бути вирішений судом. Неподільне майно присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на квартиру, допускається лише за його згодою.

Згідно із п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» № 16 від 12.06.1998 р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою.

Згідно пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Придбавши рухоме майно автомобілі під час перебування в шлюбі, позивач та його дружина - відповідач набули право спільної сумісної власності на спірне майно відповідно до зазначених положень та його право на рівну частку в майні презюмується. Протилежне сторонами не доведено.

Вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні врахувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Таким чином, придбане під час перебування сторін у шлюбі рухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності сторін і будь-яких доказів щодо належності цього майна лише відповідачу, на якого вони були зареєстровані, суду не надано.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

При поділі спільного майна подружжя в даному спорі, суд застосовує принцип рівності.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 статті 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Встановлено, що на час придбання спірного майна, сторони перебували в шлюбі, вели спільне господарство, кожен мав самостійний дохід, набуте за час шлюбу майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 спірні автомобілі придбавались за її особисті кошти (дарунок, заповіт тощо).

Третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 е надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що автомобіль SKODA OCTAVIA був придбаний також за рахунок її особистих коштів.

Суд першої інстанції правомірно вважав, що автомобіль SKODA OCTAVIA, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , є спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , врахувавши відсутність можливості реального поділу вказаного транспортного засобу, його виділу позивачу або відповідачу, та згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації й попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, визначив ідеальні частки кожного на вказаний транспортний засіб та залишив у спільній частковій власності сторін.

Встановлено іне заперечується сторонами, що автомобілі ВАЗ-2109 та DAEWOO NEXIA, які були придбані в період шлюбу, відповідачкою були відчужені.

Питання про виділ частки відчужених автомобілів шляхом стягнення грошової компенсації, в порядку ст. 364 ЦК України, позивачем не ставилося.

Суд першої інстанції також визнав, що до загального обсягу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, яке підлягає поділу, відноситься сума страхового відшкодування у розмірі 32620,25 грн, сплаченого страховою компанією, та стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 16 310,13 грн - половину страхового відшкодування.

Колегія суддів погодитися із висновками суду першої інстанції щодо компенсації ОСОБА_1 16 310,13 грн страхового відшкодування погодитися не може.

Згідно ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Судом не встановлено, що на час поділу майна у відповідачки наявні вказані грошові кошти готівкою чи на банківських рахунках, і позивачем не спростовано доводи відповідачки, що ці кошти були витрачені на потреби сімї у період шлюбу, тому з урахуванням норм ст. 71 СК України вимоги про їх поділ є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню в частині вирішення позовної вимоги щодо поділу суми страхового відшкодування, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання спільної сумісної власності суми страхового відшкодування 32620,25 грн, її поділ та стягненнячастини страхового відшкодування.

В іншій частині рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 березня 2024 року, є законним і обґрунтованим, та підлягає залишенню без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню 2102,00 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 березня 2024 року в частині вирішення позовної вимоги щодо поділу суми страхового відшкодування скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільної сумісної власності суми страхового відшкодування 32620,25 грн, її поділ та стягнення частини страхового відшкодування залишити без задоволення.

В іншій частині рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 березня 2024 року залишити без змін.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2102,00 грн сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко