Справа № 502/947/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2024 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Балан М.В.,

за участю секретаря судового засідання Урсул Г.К.,

розглянувши цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2 ,

третя особа: Служба у справах дітей Кілійської міської ради

Ізмаїльського району Одеської області

про

визначення місця проживання малолітньої дитини

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визначення місця проживання малолітньої дитини.

В обгрунтовання поданого первісного позову та уточненого позову від 01.05.2024 року, позивач вказує, що в період часу з грудня 2016 року до березня 2023 року, позивач спільно, однією сім`ю, без реєстрації проживав з ОСОБА_2 . Спільне життя з відповідачем не склалося в зв`язку з несумісністю характерів та різними поглядами на життя. З початку березня 2023 року, сторони фактично не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного господарства, проживають в різних місцях.

Під час спільного проживання сторін, народилась дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З початку березня 2023 року ОСОБА_3 проживає разом з позивачем та перебуває на повному його утриманні, вихованням сина займається позивач самостійно, оскільки відповідач взагалі не опікується сином, жодної участі у вихованні сина не приймає, матеріально дитину не забезпечує.

На теперішній час ОСОБА_3 позбавлений материнської опіки та виховання.

На підставі вищезазначеного, позивач просив суд:

- встановити факт самостійного виховання та одноособового утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , його батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- стягнути з відповідача на користь позивача, судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явився.

Представник позивача ОСОБА_4 в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність та просила ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, як орган опіки та піклування, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

На підставі письмової заяви позивача, відповідача та представника третьої особи, враховуючи визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 200, 223, 247 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 , виданого 27.12.2017 року Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 змінила прізвище 27.12.2017 року на ОСОБА_2 , про що складено відповідний актовий запис № 25, /а. с. 11/.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис № 82 від 07.03.2018 року, /а. с. 12/.

Відповідно до довідки за вих. № 22 від 24.04.2024 року, виданої ФОП « ОСОБА_6 », вбачається, що ОСОБА_1 працює у ФОП « ОСОБА_6 ,», його дохід за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року склав - 81600 грн., /а. с. 22/.

Згідно характеристики ФОП « ОСОБА_6 » відносно ОСОБА_1 , вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 працює водієм - експедитором. Загальний стаж на займаній посаді - 5 років. За час роботи зарекомендував себе як відповідальний і дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення в питання, що стосуються його професійної діяльності. Завжди тактовний, ввічливий і уважний. ОСОБА_1 фактично мешкає в АДРЕСА_1 , разом зі своїм сином ОСОБА_3 , який знаходиться на його утриманні. Вказана обставина характеризує ОСОБА_1 , не тільки як відповідального працівника, але і дбайливого батька, /а. с. 23/.

Відповідно до акту про встановлення фактів від 30.04.2024 року, складеного депутатом Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за місцем проживання в АДРЕСА_2 , але фактично мешкає в АДРЕСА_1 разом зі своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати дитини ОСОБА_3 - ОСОБА_2 проживає окремо в АДРЕСА_3 і більше року (з березня 2023 року) дитиною не опікується, будь-якої участі в вихованні дитини не приймає, /а. с. 24/.

Згідно Рішення Виконавчого комітету Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 349 від 18.06.2024 року, вбачається, що неможливо надати висновок про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При розгляді і вирішенні справи судом застосовано наступні норми права:

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України 27.02.1991 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до статті 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У відповідності до частин 4, 5 статті 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Визначальним у вирішенні даної позовної вимоги є принцип Міжнародної декларації прав дитини, проголошеною Генеральною асамблеєю ООН «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю».

Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Так, принцип статті 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту статті 141 Сімейного кодексу України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років.

Згідно зі статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Наведений у ст.273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, cудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, з`ясувавши, що позивач спроможний надати дитині належний рівень виховання, постійно піклується про його розвиток, беручи до уваги, що визначення місце проживання дитини проводиться в інтересах дитини, окрім того, вважає, що наведені норми діючого законодавства свідчать про те, що встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком своєї дитини, не суперечить Закону і не порушує права, свободи та інтереси осіб, та має для позивача юридичне значення, а тому приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 11-13, 81, ч. 1 ст. 141, ст. 200, 258, 264-265, 293, 315 ЦПК України, ст. ст. 141, 153, 155, 157, 159, 161Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити повністю.

Встановити факт самостійного виховання та одноособового утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 його батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за зареєстрованим або задекларованим місцем проживання батька.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , судовий збір в сумі 2 422,40 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан