Провадження №2/175/1654/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року смт. Слобожанське

Суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Бойко О.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зменшення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

17 липня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , про зменшення аліментів.

Того ж дня поточного року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказаний позов було розподілено до провадження судді Бойка О.М.

Вивчивши матеріали вищевказаної позовної заяви, суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Голдер проти Великої Британії» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, від 21.02.1975 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

У відповідності до ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Пункт 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» надає визначення поняттю «іноземний елемент», за яким іноземний елемент ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичної особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: визначення застосування права; процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; підсудність судам України справ з іноземним елементом; виконання судових доручень; визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.

Позивач, всупереч вимогам п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України не зазначає місце проживання чи перебування, поштовий індекс, відповідача по справі.

Позови про зменшення розміру аліментів подаються до суду за загальним правилом підсудності за місцем реєстрації або перебування відповідача.

Належних та допустимих доказів на підтвердження зареєстрованого місця проживання/перебування на території України відповідача ОСОБА_2 , до позовної заяви не додано.

Про наявність в останнього посвідки на тимчасове проживання в Україні не вказано. Інших обставин його офіційного перебування на території України не зазначено. Не вказано про наявність спільного та/чи власного майна відповідача ОСОБА_2 на території України.

Крім того, позивач також не зазначає чи знаходиться відповідач зараз на території України.

Відтак, позивачу ОСОБА_1 слід надати відповідні докази, з метою визначення підсудності цієї справи.

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Додатково слід зазначити, що позивачу слід сплатити ставку судового збору за подання позовної заяви до суду.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач зазначає, що він позбавлений обов`язку сплачувати ставку судового збору, як особа з інвалідністю, проте суд не може погодитись із такими ствердженням з огляду на наступне.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

З наданої позивачем довідки МСЕК №035012 ОСОБА_1 має третю групу інвалідності, а отже, відповідно до п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» не має пільг щодо сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки вищевказану позовну заяву подано без додержання вимог статей 177 ЦПК України, тому її слід залишити без руху, надавши позивачу ОСОБА_1 термін для виправлення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Підсумовуючи все вищезазначене, належить підкреслити, що позивачу ОСОБА_1 слід оформити редакцію позовної заяви та/чи долучити докази на підтвердження названих вище обставин, зокрема, й для визначення підсудності справи, з врахуванням означених недоліків у цій ухвалі, а також долучити всі копії належно засвідченими, та усе в комплексі подати в суд заявою про усунення недоліків у примірниках позовної заяви та доданих документів, що буде відповідати кількості учасників справи.

Керуючись статтями 185, 260-261, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зменшення аліментів - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вказаних недоліків десять днів з дня отримання копії даної ухвали.

Роз`яснити позивачу, що в разі невиконання вимог ухвали суду у встановлений строк позовна заява буде вважатися неподаною і повернута їй.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Бойко О.М.