Справа № 937/6776/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

24.07.2024 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Кондус Л.А., при секретарі - Дєєвої Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел.Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання батьківства, включення до актового запису інформації про батька та стягнення аліментів -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнаня батьківства, включення до актового запису інформації про батька та стягнення аліментів.

Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що протягом 2012-2019 років вона підтримувала цивільні відносини з відповідачем без реєстрації шлюбних відносин. Під час цих відносин ОСОБА_2 фактично був одружений, хоча весь час він спростовував цей факт на словах, деякий час проживав один. Брати на себе відповідальність за ці відносини ОСОБА_2 не поспішав, так як це тягне за собою певні юридичні наслідки, мотивуючи це різними причинами. В результаті цих цивільних відносин у них народилася дитина - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , актовий запис № 978. Відповідач під час вагітності та після народження дитини перестав підтримувати з нею будь-які відносини. Через півроку після народження дитини відносини поновилися. Відповідач частково піклувався про дитину (по фінансовій можливості), періодично відвідував дитину, дарував подарунки. Дитина знає ОСОБА_2 в лице як тата, називає «папа ОСОБА_4 ».

Позивачка зазначає, що з середини 2019 року ОСОБА_2 взагалі перестав спілкуватися з дитиною та з нею і надавати будь-яку матеріальну допомогу дитині, мотивуючи це тим, що дитина не його, бо дитина на його думку на нього не схожа, а також тим, що у неї своє «особисте життя».

Позивачка також зазначає, що на даний момент вона незаміжня, проживає разом з дитиною у своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 проживає окремо в своїй сім`ї за адресою: АДРЕСА_2 .

При народженні дитина отримала дівоче прізвище матері « ОСОБА_5 », а по батькові « ОСОБА_6 », відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері). Батько дитини зазначений як « ОСОБА_7 » Даний факт підтверджується Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Згідно з ч.2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.

Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

З метою забезпечення можливості для гармонійного існування та розвитку дитини позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх прав на користь неповнолітньої дитини, яка проживає з матір`ю.

Позивачка зазначає, що відповідач не є інвалідом, аліменти на утримання інших дітей, непрацездатних батьків не сплачує, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.08.2021 позовну заяву прийнято до провадження, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.10.2021 за клопотанням позивачки у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичному центру МВС України. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

06.09.2022 до суду направлено справу разом з висновком експерта від 19.08.2022 № СЕ-19/108-21/14771-БД.

Відповідно до ч.7 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", розпорядження Голови Верховного суду України №4/0/9-22 від 10.03.2022, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ в умовах воєнного стану, а саме змінено територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Томаківський районний суд Дніпропетровської області. На Томаківський районний суд Дніпропетровської області покладено обов`язок забезпечити розгляд справ (проваджень), які надійшли на розгляд до 16 вересня 2022 року включно. Тому Комунарський районний суд м.Запоріжжя, якому було направлено дану справу для подальшого збереження, 30.05.2024 повернув справу на адресу Томаківського районного суду Дніпропетровської області для подальшого розгляду.

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 31.05.2024 позовну заяву прийнято до провадження, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 19.06.2024 замінено третю особу Мелітопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (69095, м.Запоріжжя, вул.Українська, 48 Запорізької області).

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 11.07.2024 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 24.07.2024.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилися, проте остання направила до суду заяву, в якій просить суд справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, однак представник відповідача - адвокат Коваленко М.Ю. до розгляду справи по суті подав заяву від 25.10.2021 (а.с.30) про розгляд клопотання позивачки щодо призначення судової молекулярно-генетичної експертизи за його відсутності, та просить ухвалити рішення на розсуд суду.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком записаний ОСОБА_7 , матір`ю - ОСОБА_1 . Відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 26.08.2015 відділом ДРАЦС по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, серія НОМЕР_1 , актовий запис № 978 (а.с.11), Витягом №0 від 05.11.2015 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.13-14).

Позивачка проживає разом з дитиною у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с.15), довідкою № 2326 від 11.06.2021 (а.с.16).

Згідно з ч.2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.

Визнання батьківства за рішенням суду регулюється статтею 128 СК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (частина четверта статті 128 СК України).

Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07.05.2009 року).

Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/108-21/14771-БД від 19.08.2022 судового експерта Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру К.Кирпичової, за результатами проведення судової молекулярно-генетичної експертизи у цивільній справі №937/6776/21, ОСОБА_2 , який є відповідачем у даній справі, може бути біологічним батьком дитини- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ймовірність підтвердження біологічного батьківства складає 99,9999% (а.с. 39-46).

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Будь-яких доказів, які б викликали сумнів у повноті, ясності, правильності дослідження, чи доказів пов`язаних з недостатньою професійною кваліфікацією експерта, учасниками справи надано не було, а тому суд вважає їх правильними та обґрунтованими і такими, що не суперечать матеріалам справи і можуть бути взятими до уваги судом при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно положень 125 щодо визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою: якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини; якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається, а саме: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за нормою ст.ст. 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Згідно з п.п.20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року №96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Відповідно до п. 2.16.4 Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України, можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Таких висновків також дійшов Верховний суд у своїй постанові від 16.05.2018 року в справі №61-6030св18.

У постанові Верховного Суду зазначено, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, оцінивши всі докази по справі у сукупності, суд вважає можливим визнати факт, що відповідач ОСОБА_2 є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-X11) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст.180 Сімейного кодексу України.

Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка діє в Україні з 27.09.1991 року, «… держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей».

У відповідності до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Відповідно ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що зазначається у приписах постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п.17).

Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, ч. 1 ст. 430 ЦПК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Враховуючи, що позивачка проживає з сином, який перебуває на її утриманні, а відповідач працездатний, а отже має можливість та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Крім того, як зазначає позивачка, відповідач не є інвалідом, аліменти на утримання інших дітей, непрацездатних батьків не сплачує, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , в розмірі 3000,00 грн. (три тисячі грн. 00 коп.) щомісячно, починаючи з 20.07.2021 до досягнення дитиною повноліття.

Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з положеннями ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 908,00 грн. (а.с.1), а тому суд, керуючись ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позовних вимог про визнання батьківства, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 908,00 гривень.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В даному випадку позивачкою не надано суду доказів понесених інших судових витрат.

Окрім того, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. щодо вимоги про стягнення аліментів, оскільки позивачка на підставі п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору за звернення до суду у 2021 році з позовними вимогами про стягнення аліментів звільнена.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 9, 83, 229, 235, 247, 258-259, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання батьківства, включення до актового запису інформації про батька та стягнення аліментів - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) внести зміни до актового запису № 978 від 26.08.2015 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, змінивши в графі батько з " ОСОБА_7 " на " ОСОБА_2 ", ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) та видати нове Свідоцтво про народження.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , в розмірі 3000,00 грн. (три тисячі грн. 00 коп.) щомісячно, починаючи з 20.07.2021 до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.).

Відомості про учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ).

Третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (69095, м.Запоріжжя, вул. Українська 48 Запорізької області).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 30.07.2024.

Суддя: Л. А. Кондус