ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6443/24 Справа № 196/135/23 Суддя у 1-й інстанції - Бабічева Л.П. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Барильської А.П., Демченко Е.Л.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2024 року по справі за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2023 року Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що 02 листопада 2020 року між АТ «ТАСКОМБАНК» і ОСОБА_1 було укладено Заяву-договір №8613484_RESTRUCT про надання кредиту, згідно з умовами якого кредитодавець надає позичальникові відповідно до п. 1.1 розділу 1 "Замовлення банківських послуг" кредит в рамках "Врегулювання кредитної заборгованості" на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб: сума кредиту 101 822,62 грн., строком на 60 місяців (з 02 листопада 2020 року по 02 листопада 2025 року), проценти за користування кредитом - 0,001% річних, комісія за обслуговування кредиту - 2,90% на місяць від основної суми кредиту.

Відповідач зобов`язався повертати кредит щомісячно згідно графіку, передбаченого в Додатку №1 до Заяви-договору, що є невід`ємною частиною.

Платежі з повернення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісій за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань позичальника здійснюються у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх послуг, що передбачені в Додатку №1 до Заяви-договору.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, тоді як відповідач перестав виконувати умови кредитного договору в повній мірі, припинив сплачувати заборгованість по кредиту, процентах та комісії, внаслідок чого станом на 20 січня 2023 року за ним утворилась заборгованість в розмірі 160 598,88 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 101540,37 грн. (в т.ч. прострочена), заборгованість по відсоткам у розмірі 1,31 грн. заборгованість по комісії у розмірі 59057,20 грн. (в т.ч. простроченій).

Вказану суму кредитної заборгованості Банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2024 року позовні вимоги Банку задоволено частково, а саме, стягнуто з відповідача заборгованість за Заявою-договором №8613484_RESTRUCT про надання кредиту від 02 листопада 2020 року у розмірі 19 720,49 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 19 719,18 грн.; заборгованість по відсоткам - 1,31 грн.. Вирішене питання розподілу судових витрат між сторонами.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що у відповідача відсутній обов`язок достроково повернути кредит. Крім того, апелянт вказує, що в кредитному договорі та Додатку №1 є чіткий графік повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення, однак відповідачем грубо проігноровані умови договору. Також, апелянт вказує, що повідомлення-вимога була направлена цінним листом з повідомленням про вручення 08 вересня 2022 року на адресу позичальника, однак останній її вимоги не виконав. До того ж, апелянт вказує на те, що щомісячна комісія за обслуговування кредиту передбачена умовами Кредитного договору, який підписаний сторонами, а тому позичальник є таким, що погодився з усіма умовами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Бляхарська Ю.О. просила залишити в силі рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2024 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2024 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з огляду на наступне.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 02 листопада 2020 року між АТ «ТАСКОМБАНК» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, шляхом підписання Заяви-договору №8613484_RESTRUCT про надання кредиту.

Відповідно до умов Договору кредитодавець надав позичальникові згіно п. 1.1 розділу 1 кредит в рамках "Врегулювання кредитної заборгованості" на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб: суму кредиту 101 822,62 грн., строком на 60 місяців (з 02 листопада 2020 року по 02 листопада 2025 року), проценти за користування кредитом - 0,001% річних, комісія за обслуговування кредиту - 2,90% на місяць від основної суми кредиту.

Згідно п.1.2, п.1.2.1 розділу 1 Договору кредит надано шляхом виплати кредитних коштів в сумі, визначеній в п.п.1.1 даного розділу, та перерахування зарахованих кредитних коштів для погашення заборгованості відповідача за кредитним договором №002/3506954-СК від 19 травня 2017 року в сумі 101 822,62 грн. з його поточного рахунку № НОМЕР_1 в АТ «ТАСКОМБАНК» на рахунок НОМЕР_2 в АТ «ТАСКОМБАНК».

Перерахування позивачем вищевказаних грошових коштів у сумі 101 822,62 грн. з поточного рахунку № НОМЕР_1 в АТ «ТАСКОМБАНК» на рахунок НОМЕР_2 в АТ «ТАСКОМБАНК» відповідно до умов договору підтверджується копією меморіального ордеру №661540728 від 02 листопада 2020 року, у якому зазначено призначення платежу: перерахування коштів на рефінансування заборгованості за кредитним договором №002/3506954-СК від 19.05.2017, клієнт ОСОБА_1 .

Згідно графіку платежів, передбаченого в Додатку №1 до Заяви-договору, що є невід`ємною частиною Договору, відповідач зобов`язався повертати кредит щомісячно у сумах та в терміни, що передбачені вказаним графіком платежів з обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, останній платіж має бути внесено 02 листопада 2025 року.

У розрахунку заборгованості за Договором, наданого позивачем, вбачається, що станом на 20 січня 2023 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 160 598,88 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 101 540,37 грн., заборгованість по відсоткам - 1,31 грн., заборгованість по комісії 59 057,20 грн..

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки ОСОБА_1 у порушення умов договору свої зобов`язання за кредитним договором у повній мірі не виконує, на користь банку підлягає стягненню частково сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 19 719,18 грн., а також сума заборгованості по відсоткам в розмірі 1,31 грн..

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, однак не може погодитись із визначеною судом сумою заборгованості за тілом кредиту, з огляду на наступне.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановивши факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з нього кредитної заборгованості.

Однак, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність у Банку права вимагати від позичальника здійснити дострокове повернення кредиту у випадку неналежного виконання ним взятих на себе кредитних зобов`язань, оскільки згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Керуючись вказаними нормами закону, а також встановивши факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, колегія суддів вважає, що до стягнення підлягає сума кредитної заборгованості за тілом кредиту, саме виходячи з наявної в матеріалах справи копії повідомлення-вимоги, де тіло кредиту становить 73 439,63 грн., оскільки доказів збільшення кредитного ліміту позивачем доведено не було.

При цьому, взявши до уваги факт безпідставного списання Банком комісії у розмірі 17 717,16 грн., колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 55 722,47 грн. (73 439,63 грн. - заборгованість за тілом кредиту 17 717,16 грн. - комісія).

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відсутність у позивача права на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

При цьому, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача комісії, з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що укладений між сторонами кредитний договір №8613484_RESTRUCT від 02 листопада 2020 року є споживчим.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

При цьому, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи те, що відповідачу встановлено плати за послуги банку щодо обслуговування кредиту, які за законом повинні надаватись безоплатно, колегія суддів дійшла висновку про те, що положення кредитного договору щодо сплати комісії, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць.

Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність нарахування комісії та, що вказані позовні вимоги є такими, що не гуртуються на законі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду в частині стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за відсотками та тілом кредиту, однак не може погодитись із визначеною судом суми за тілом кредиту, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині постанови про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 55 722,47 грн..

Доводи апелянта в скарзі про те, що щомісячна комісія за обслуговування кредиту передбачена умовами Кредитного договору, який підписаний сторонами, а тому позичальник є таким, що погодився з усіма умовами, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на викладене вище.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення з відповідача 55 722,47 грн., а в іншій частині рішення, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права підлягає залишенню без змін.

Враховуючи, що позовні вимоги та апеляційна скарга задоволені частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь банку підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції та в апеляційній інстанції в розмірі 2 328,37 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» задовольнити частково.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2024 року - скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту та судового збору, та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 55 722,47 грн..

Абзац другий резолютивної частини рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2024 року викласти в наступній редакції: Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за Заявою-договором №8613484_RESTRUCT про надання кредиту від 02 листопада 2020 року у розмірі 55 723,78 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 55 722,47 грн.; заборгованість по відсоткам - 1,31 грн..

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» судовий збір в розмірі 2 328,37 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді А.П. Барильська

Е.Л. Демченко