Справа № 201/3536/24
Провадження № 2-др/201/64/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

06 серпня 2024р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого - судді Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 відсотків річних по ст. 625 ЦК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 26.03.2024р. надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 відсотків річних по ст. 625 ЦК України.

04.06.2024р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення про задоволення позовних вимог, стягнуті за період з 23.02.2019р. по 23.02.2022р. інфляційні втрати у розмірі 212 124 грн. 35 коп. та 3 відсотки річних відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 87 387 грн. 90 коп. та судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 4 492грн. 68коп. (а.с.№98-99).

20.06.2024р. до суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Міньковської А.В. (діє на підставі ордеру від 18.03.2024р. - а.с.№35) про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000грн. Адвокат зазначила, що про ухвалене судом рішення дізналася 10.06.2024р. з ЄДРСР та враховуючи необхідність встановлення загального обсягу наданої правничої допомоги, детальний опис послуг, наданих адвокатом був підписаний між сторонами 10.06.2024р. Просила поновити строк на подачу заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» витрати на правничу допомогу у розмірі 30 000грн.

Представник відповідачки про надходження заяви про ухвалення додаткового рішення повідомлялася належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням, заперечень суду не надала.

Рішення суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2024р. станом на 05.08.2024р. в апеляційному порядку не оскаржувалося.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України додаткове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, отже в нашому випадку - за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд, ознайомившись із заявою про ухвалення додаткового рішення суду, вважає необхідним його задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020р. (справа № 755/9215/15-ц) зазначила, що вимоги частини 8 ст. 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються у спрощеному провадженні, де судових дебатів немає.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що представник позивача заявив про стягнення витрат на правничу допомогу (а.с.№4 зворотна сторона).

Рішення суду у справі було ухвалене 04.06.2024р., повний текст рішення суду виготовлено 05.06.2024р. та цього ж дня, о 17год. 50хв., рішення суду доставлено до електронного кабінету представника позивача адвоката Міньковської А.В. та 05.06.2024р., о 13год. 44хв., доставлено на її електронну пошту, яка була зазначена по тексту позовної заяви (а.с.№203-204).

Отже, суд критично оцінює посилання представника позивача, що про ухвалене судом рішення вона дізналася лише 10.06.2024р. з ЄДРСР.

Таким чином, строк на подачу доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу закінчився 11.06.2024р.

13.06.2024р. представником позивача, згідно квитанції про поштове відправлення до суду, була направлена заява про ухвалення додаткового рішення суду та докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, занадто суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain» (заява №28090/95), «Beles and others v. the Czech Republic» (заява № 47273/99), «RTBF v. Belgium» (заява №50084/06).

Враховуючи незначний (на два дні) пропуск представником позивача строку на подачу доказів про розмір витрат на професійну правничу допомогу, а також приймаючи до уваги вказані причини пропуску цього строку, суд вважає необхідним поновити строк на подачу доказів витрат на правничу допомогу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як зазначає Верховний Суд у постанові від 17.10.2018р. по справі № 01/1894/17, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорар та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У постанові Верховного Суду від 11.11.2020р. у справі № 673/1123/15-ц (посилання на постанову Верховного Суду від 02.09.2020р. у справі № 329/766/18), а також у постанові Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19 зроблені висновки, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу незалежно від того, чи їх сплачено, чи тільки має бути сплачено.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію їхньої реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022р. у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020р. у справі 904/4507/18.

В даній постанові також зазначено про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату, визнано законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача до заяви про ухвалення додаткового рішення суду була долучена копія договору про надання правової допомоги від 12.02.2024р., детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних АБ «Анастасії Міньковської» по справі № 201/3536/24, акт про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом на суму 30 000 грн.

Платіжне доручення АТ «Райффайзен Банк» від 28.03.3024р. на підтвердження зарахування коштів у розмірі 50 000 грн. на рахунок адвокатського бюро суд не приймає до уваги, оскільки воно не відповідає вимогам для документів про проведенню платіжних доручень.

Зі змісту п.4.11 договору про надання правової допомоги вбачається наступна тарифікація послуг: ознайомлення з матеріалами справи, формування правового аналізу 3 000 грн. (1 том); участь у судовому засідання 3 000 грн. (1 година), написання заяви/клопотання, адвокатський запит - 1 500 грн. - 3 000 грн., позовна заява 3 500 грн. 7 000 грн., написання відзиву на позов, заперечення 2 500 грн. - 7 000 грн., письмові пояснення 1 500 грн. - 5 000 грн.

Пунктом 4.12 визначений так званий гонорар «успіху», який у разі позитивного рішення в першій інстанції становить 5 000 грн.

В детальному описі та акті наданих робіт від 10.06.2024р. адвокатом зазначено про наступні надані послуги ( роботи): ознайомлення з наданими документами, правовий аналіз обставин спірних правовідносин - 6 000 грн., витрачений час 1 година; консультація та збір доказів 5 000 грн., витрачений час 2 години; витрати на поштові відправлення 1 000 грн.; складання та направлення позовної заяви - 7 000 грн., витрачений час 2 години; складання та направлення письмових пояснень 5 000 грн., витрачений час 2 години; гонорар успіху 5 000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що по суті позовна заява становить один аркуш, другий аркуш позову становить таблиця, складена онлайн, в якій зазначений розрахунок суми боргу, інфляційні втрати та розрахунок 3 відсотків річних.

До позовної заяви додане рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.09.2012р., ухвала суду про заміну сторону виконавчого провадження від 11.10.2016р., договір відступлення прав вимоги, реєстр боржників, наказ про прийняття на роботу директора ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, статут ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та 3 відповіді, сформовані в Електронному кабінеті про наявність/відсутність електронного кабінету.

Отже, з наданої до суду позовної заяви з додатками не вбачається, що адвокатом робився правовий аналіз спірних правовідносин, оскільки розрахунок інфляційних втрат та штрафних санкцій, який заявлено до стягнення, був зроблений за допомогою онлайн калькулятору, виходячи з суми боргу, що стягнута рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області, а тому суд вважає, що вказані в детальному описі та акті наданих робіт витрати у розмірі 6 000грн. не є співмірними, не підтверджені наданими доказами, отже не підлягають стягненню з відповідачки.

До того ж, з договору про правову допомогу вбачається, що вартість ознайомлення з матеріалами справи та формування правового аналізу становить 3 000 грн. за один том. В даній справі представником позивача заявлена сума за даною послугою у розмірі 6 000 грн., тоді як у справі лише один том.

Так само, з поданих доказів не вбачається, з приводу чого проводилась консультація та збір яких доказів проведено адвокатом (адвокатські запити відсутні, а всі надані до суду докази, були наявні у позивача, оскільки стосуються його діяльності), а тому витрати у розмірі 5 000грн. є недоведеними, отже також не підлягають стягненню з відповідачки.

До того ж, 1 година послуг адвоката щодо консультації та збору доказів становить 3 000 грн., в акті виконаних робіт зазначено про 2 години витраченого часу, проте загальна сума вартості цієї роботи визначена лише як 5 000 грн., а не 6 000 грн.

Витрати на поштові відправлення підтверджені лише квитанцією на суму 45 грн., а тому лише ця сума підлягає зарахуванню до загальної суми витрат позивача на правничу допомогу.

Визначення розміру правової допомоги за складання та направлення позовної заяви, складання та направлення письмових пояснень, загалом становить 12 000 грн., проте з урахуванням обсягу цих процесуальних заяв, суд приходить до того, що цей розмір є завищеним, оскільки за обсягом документів, як позовна заява, так і письмові пояснення викладені на 1 аркуші, що не є співмірним, із вказаним часом на їх складання (по 2 години кожний) та складністю справи, а тому суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача ці витрати у розмірі 6 000грн.

Що стосується судових витрат, які представник позивача просила стягнути з відповідачки за професійну правничу допомогу (окремий гонорар за «успіх», тобто постановлене на користь позивача рішення суду) у розмірі 5 000 грн., суд також вважає цей розмір завищеним, як з підстав зазначених вище, так і з огляду на те, що рішення суду у справі про задоволення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» ухвалено не завдяки представництву інтересів позивача саме з боку АБ «Анастасії Міньковської», а тому, що для задоволення позовних вимог були наявні законні підстави.

Враховуючи зазначене, суд також навпіл зменшує цю суму витрат на професійну правничу допомогу (гонорар за «успіх»), а саме з 5 000 грн. до 2 500 грн.

Враховуючи принцип співмірності заявлених вимог на професійну правничу допомогу зі складністю цивільної справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, з урахуванням часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), тих обставин, що справа є малозначною, розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, у співмірності до наданих послуг, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 8 545 грн. (6 000 грн.+ 2 500 грн.+ 45 грн. = 8 545 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 274, 279, 270 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» строк на подачу доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 відсотків річних по ст. 625 ЦК України - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 8 545грн.

В задоволенні іншої частини заяви про ухвалення додаткового рішення суду відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.