Справа № 517/295/24
Провадження № 2/517/74/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2024 рокусмт. Захарівка

Фрунзівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Гончар І.В., при секретарі Заболотній Л.В., за участі представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про припинення та визнання права власності на земельну ділянку, В С Т А Н О В И В: Представник позивача ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення та визнання права власності на земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № ODKTGA00000006 від 25.02.2008 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 50 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.02.2018 р.. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" і ОСОБА_2 25.02.2008 року украли договір іпотеки. Згідно договору Іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме будинок загальною площею 191,40, житловою площею 24,40кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Майно передається в іпотеку з невід"ємними принадлежностями, які знаходятьсяв ньому. Іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку загальною площею 2886, кв.м., на якій розташований предмет іпотеки, і яка передана в користування Іпотекодовцю (довідка № 902 від 13.02.2008 р., видана Фрунзівською радою). На момент укладення договору іпотеки ОСОБА_2 не було отримано Державного акту на право власності на земельну ділянку та не здійснена його державна реєстрація, такими діями вона порушила умови п. 35.6 Договору іпотеки. Відповідно до інформації з Державного земельного реєстру про право власності на земельну ділянку площею 0,3415 га, з кадастровим номером :02:002:0157 зареєстровано за ОСОБА_2 .. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за Кредитним договором та Договором іпотекиПАТ КБ "ПриватБанк" набуло права власності на нерухоме майно. Право власності зареєстроване 26.09.2016 року. Як вбачається будинок, право власності на який набув банк розташований на земельній ділянці площею 0,3415 га. Представник позивача в судовому засідані позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Також надали до суду відзив на позовну заяву, в якому вказали, що позовні вимоги не визнають. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. ОСОБА_2 на підставі рішення сесії Фрунзівської селищної ради від 12.09.2008 року № 930-У отримала 26.09.2009 року наступні державні акти на право власності на земельні ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1 : - серії ЯЖ № 722756, за яким вона є власником земельної ділянки площею 0,150 га з кадастровим номером :02:002:0156 з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування жилого будинку, госп. будівель і споруд (присадибна ділянка)» та який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 18; - серії ЯЖ № 722757, за яким вона є власником земельної ділянки площею 0,341 га з кадастровим номером :02:002:0157 з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» та який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 19. Відповідно до п. 12 ч. 1 постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 травня 2016 року № 1377-УІІІ, в Одеській області перейменовано Фрунзівський район на Захарівський район; селище міського типу Фрунзівка Фрунзівського району на селище міського типу Захарівка. За розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 21.05.2016 року №303/А-2016 «Про перейменування об`єктів топоніміки у населених пунктах Одеської області», в селищі Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області вулиця Фрунзе була перейменована у вулицю Щаслива. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за позивачем 26.09.2016 року було зареєстроване право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки номер 578 від 25.02.2008 року, який був зареєстрований 25.02.2008 року зі складом сторін - позивачем, як Іпотекодержателем, та відповідачкою, як Іпотекодавцем, яка була зареєстрована власником цього будинку з площею земельної ділянки 2886 кв.м з 07.02.2008 року на підставі договору купівлі-продажу, реєстр № 203 від 01.02.2008 року Фрунзівського районного нотаріального округу. На час укладення договору іпотеки 25.02.2008 року. Закон України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-ІУ передбачав наступні положення: Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності (ст. 5); Якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та - була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на будівлі (споруди) їх новий власник набуває права і обов`язки, які мав іпотекодавець за правочином, яким встановлено умови оренди цієї земельної ділянки (користування нею) (ч. 4 ст. 6); Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ст. 36). Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки (ст. 37). Відповідно до вказаних положень, укладений між сторонами договір іпотеки містить розділ 4 «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», п. 29 якого передбачає, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено в позасудовому порядку шляхом, зокрема, переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Щодо предмету іпотеки, то пунктом 35.3 договору іпотеки до нього віднесено житловий будинок за зазначеною вище адресою, а за п. 35.4. іпотека також поширюється на земельну ділянку загальною площею 2886,0 кв.м, на якій розташований предмет іпотеки і яка передана в користування Іпотекодавцю. Земельна ділянка зареєстрована у встановленому законом порядку, як окремий виділений в натурі об`єкт права власності. Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого селянського господарства. Пункт 35.6. передбачає, що на протязі 30 днів з дати купівлі Предмету іпотеки Іпотекодавець повинен зареєструвати Предмет іпотеки в Реєстрі прав власності на нерухоме майно та отримати акт про право власності на земельну ділянку. Станом на день укладення договору іпотеки 25.02.2008 року земельні ділянки, що є предметом позову, не були і не могли бути предметом іпотеки, оскільки на той час вони не належали відповідачці, як іпотекодавцю, на праві власності і не були зареєстровані у встановленому законом порядку як окремі виділені у натурі об`єкти права власності. Предметом іпотеки на 25.02.2008 року був тільки належний відповідачці на праві власності житловий будинок, розташований на земельній ділянці, щодо якої відповідачкою тільки 26.05.2009 року був отриманий та зареєстрований відповідний державний акт серії ЯЖ № 722756, за яким у неї виникло право власності на земельну ділянку площею 0,150 га з кадастровим номером :02:002:0156 з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування жилого будинку, госп. будівель і споруд (присадибна ділянка)». Відповідачка також з дня отримання 26.05.2009 року державного акту серії ЯЖ № 722757 набула право власності на земельну ділянку площею 0,341 га з кадастровим номером :02:002:0157 з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства». Проте, до договору іпотеки не були внесені будь-які зміни щодо доповнення складу Предмету іпотеки цими земельними ділянками, які з 26.05.2009 року стали належати відповідачці на праві власності і були зареєстровані у встановленому законом порядку як окремі виділені у натурі об`єкти права власності. Виходячи з цього, 26.09.2016 року на підставі приписів чинних на той час ч.ч. 1, 6 ст. 120 Земельного кодексу України і ч.ч. 1 і 2 ст. 377 Цивільного кодексу України під час здійснення позивачем передбаченого розділом «4. Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договору іпотеки права на перехід до нього, як Іпотекодержателя, права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання - до позивача перейшло право власності не тільки на житловий будинок, а також перейшло і право власності на земельну ділянку площею 0,150 га з кадастровим номером :02:002:0156, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення «для будівництва та обслуговування жилого будинку, госп. будівель і споруд (присадибна ділянка)». Оскільки, розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на цей об`єкт, то позивач 26.09.2016 року під час перереєстрації на свою користь права власності на вказаний житловий будинок мав можливість зареєструвати також площу і кадастровий номер земельної ділянки (площею 0,150 га з кадастровим номером :02:002:0156 з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування жилого будинку, госп. будівель і споруд (присадибна ділянка). Позивач не позбавлений можливості здійснити вказані дії в теперішній час в передбаченому договором іпотеки позасудовому порядку без участі відповідачки, спір з цього питання відсутній і наявні підстави для закриття провадження у справі через відсутність предмету спору за п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Належна відповідачці земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0157 площею 0,341 та з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» не є предметом іпотеки, оскільки не перебувала у власності відповідачки на день укладення між сторонами договору іпотеки, а також вона не була внесена цим договором до складу Предмету іпотеки після набуття відповідачкою 26.05.2009 року права власності на цю земельну ділянку. Крім цього, земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0157 площею 0,341 га з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» не має будь-якого стосунку до житлового будинку, який є предметом іпотеки, проте фізично він не розташований на цій земельній ділянці, у зв`язку з чим, на відміну від присадибної ділянки, земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства має інше цільове призначення, не пов`язане з будівництвом та обслуговуванням жилого будинку, господарських будівель і споруд. У зв`язку з цим, суд вважає необгрунтованими посилання позивача на те, що він нібито набув право власності на будинок, який розташований на двох земельних ділянках, що є предметом позовних вимог, за застосування до цієї земельної ділянки положень ч.ч. 1, 6 ст. 120 Земельного кодексу України і ч.ч. 1 і 2 ст. 377 Цивільного кодексу України. У зв`язку з наведеним, позовні вимоги про припинення права власності відповідачки на земельні ділянки і визнання за позивачем права власності на них - є необгрунтованими, неправовими і задоволенню не підлягають. Щодо дотримання позивачем строків позовної давності. Пункт 5.5. укладеного сторонами кредитного договору № ODKTGA00000006 від 25.02.2008 року передбачав термін позовної давності тривалістю 5 років по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів. Пункт 8.1. цього кредитного договору передбачав повне погашення відповідачкою отриманого кредиту 25.02.2018 року, а оскільки позивач через невиконання цього договору 26.09.2016 року звернув стягнення на належний відповідачці предмет іпотеки, то у зв`язку з цим змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення на предмет іпотеки вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц). Якщо позивач вважав, що наявна непогашена заборгованість за кредитним договором, то він повинен був здійснити своє право на звернення стягнення на майно відповідачки протягом 5 років після звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто по 26.09.2021 року. Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в позові слід відмовити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд, відмовляючи у позові, залишає за позивачем понесені ним судові витрати у справі. Керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 141, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, ст.267 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про припинення та визнання права власності на земельну ділянку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повний текст рішення складено 02 серпня 2024 року.

Суддя: Ірина ГОНЧАР