Провадження №: 2/336/618/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

10 липня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Пустовіт В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, трьох відсотків річних,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , вказавши, що 22.05.2021 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові в сумі 6000 євро та 1700 доларів США, зобов`язавшись з 30.06.2021 року щомісячно сплачувати по 500 євро, на підтвердження чого сторони склали розписку, посвідчену також двома свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Оскільки обов`язку з повернення позики відповідач не виконала, грошові кошти не повернула, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 6000 євро та 1700 доларів США, три відсотки річних за користування грошовими коштами в сумі 362,16 євро та судовий збір.

Ухвалою суду від 30.10.2023 року позовну заяву залишено без руху.

13.11.2023 року позивачем були усунуті недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 11.12.2023 року відкрите провадження та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2024 року у зв`язку з відрядженням судді ОСОБА_5 для роботи в Національній школі суддів України з 03.01.2024 року по 01.07.2024 року включно та на підставі наказу голови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2023 року, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

На підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу передано до провадження судді Дацюк О.І.

Ухвалою суду від 04.03.2024 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалами суду від 04.03.2024 року та 04.04.2024 року судом була витребувана інформація щодо фактичного місця проживання та перетину державного кордону України ОСОБА_2 .

Ухвалами суду від 29.03.2024 року, 14.05.2024 року та 08.07.2024 року були задоволені клопотання представників позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

19.03.2024 року до суду надійшла відповідь від Міністерства соціальної політики України, згідно з якою, станом на 06.03.2024 року в ЄІБД ВПО відсутня інформація про ОСОБА_2

10.04.2024 року до суду надійшли відомості від ДПСУ щодо перетину державного кордону України ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 15.05.2024 року закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

01.07.2024 року позивач направив до суду оригінал розписки від 22.05.2021 року.

Представник позивача в ході розгляду справи пред`явлений позов підтримав та просив задовольнити у повному обсягу. Щодо місцезнаходження відповідача зазначив про те, що, зі слів позивача, ОСОБА_2 була за межами України, двічі приїжджала в Україну.

10.07.2024 року представник позивача у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника на підставі наданих доказів, не заперечував проти винесення заочного рішення суду.

Відповідач у судові засідання не з`явилась, повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи судовою повісткою, направленою за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, а також згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила.

В ході розгляду справи сторонами інші заяви чи клопотання не подавались та судом не вирішувались.

Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу заочно.

При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне.

22.05.2021 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові в сумі 6000 євро та 1700 доларів США, зобов`язавшись з 30.06.2021 року щомісячно сплачувати по 500 євро, на підтвердження чого сторони склали розписку, посвідчену також двома свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно з відомостями, отриманими під час розгляду справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , на обліку в ЄІБД ВПО станом на 06.03.2024 року не перебуває, та станом на 09.04.2024 року за наявною інформацією ДПСУ, 27.10.2023 року виїхала за межі України.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства, відповідно до ст. 530 ч. 2 ЦК України.

В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-63 цс 13), зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Як вказує ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України визначено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 6000 євро та 1700 доларів США.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1946 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Така позиція ВП ВС висловлена у постанові від 16.01.2019 року №373/2054/16-ц, окрім цього можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті визначена постановою ВП ВС від 04.07.2018 року № 14-134цс18.

Статтею 625 ч. 2 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи таке, суд також вбачає підстав стягнути 3% річних за період з 01.09.2021 року по 16.10.2023 року включно в сумі 362,16 євро у відповідності до наданих позивачем розрахунків, які відповідачем не оспорені та заперечень щодо їх правильності не надано.

Враховуючи вищевикладене, судом вбачаються підстави для задоволення позову у повному обсязі та стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 всієї суми заборгованості разом з нарахованими 3% річних за користування грошовими коштами.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, трьох відсотків річних задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 22.05.2021 року в сумі 6000 (шість тисяч) євро та 1700 (одна тисяча сімсот) доларів США, 3% річних в сумі 362,16 євро (триста шістдесят два євро 16 центів) та судовий збір в сумі 3076,64 гривень (три тисячі сімдесят шість гривень 64 коп.).

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаємо наступні відомості:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.І. Дацюк

Повний текст рішення суду складений 31.07.2024 року