Справа № 591/8660/23
Провадження № 2/591/1343/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2024 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення боргу

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, і свої позовні вимоги мотивує тим, що 17.02.2011 року між нею та відповідачем було укладено договір позики у формі боргової розписки, відповідно до якої позивачка передала відповідачу грошові кошти у сумі 10 000,00 (десять тисяч) доларів США, а відповідач повинен був повернути отримані грошові кошти позивачці на її вимогу. 09.06.2023року позивачка направила відповідачу вимогу від 09.06.2023 року про повернення суми позики, яку останній отримав 23.06.2023року. Після отримання вимоги відповідач жодних дій з повернення позики не здійснив, суму позики не повернув. У зв`язку з невиконанням прийнятих на себе зобов`язань позивачка просить суд стягнути з відповідача суму позики в розмірі 10000,00 (десять тисяч) доларів США, а також судові витрати в розмірі 30000,00 (тридцять тисяч) гривень.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 29.09.2023 року відкрито загальне позовне провадження.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позов, в якому заперечує проти позову з тих підстав, що кошти позивачка йому не надавала, так як ці кошти передавав її чоловік ОСОБА_3 , а брав ці кошти брат відповідача ОСОБА_4 . Протягом 12 років претензій з повернення коштів за розпискою ніхто не пред`являв, а тому вважає, що його брат ці кошти віддав. Доказів на підтвердження вказаних доводів до відзиву не додано. Клопотання відповідача про виклик свідків судом було відхилено.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24.01.2024 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 26.02.2024року.

Розгляд справи по суті 26.02.2024 року, 01.04.2024 року, 11.04.2024 року відкладався за клопотанням відповідача та його представника. 30.05.2024 року розгляд справи по суті відкладено у звязку з перебуванням судді Шелєхової Г.В. на лікарняному. 10.06.2024року, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_5 у відставку, проведено повторний авторозподіл справи, за результатом якого визначено новий склад суду, справу передано судді Зарічного районного суду м. Суми Клименко А.Я..

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Турченко С.П. в судовому засіданні позов підтримав повністю, просить суд позов задоволити, надав суду для приєднання до матеріалів справи оригінал розписки від 17.02.2011 року, яку судом було прийнято та долучено до справи.

Відповідач ОСОБА_2 , його представник адвокат Верещагін Д.Б. в судовому засіданні проти позову заперечували повністю, просять суд в позові відмовити з підстав зазначених у відзиві. Відповідач пояснив суду, що фактично коштів від позивачки не отримував. Кошти брав його брат ОСОБА_6 для придбання автомобіля, відповідач написав розписку на прохання свого брата, який перебував у шлюбі з рідною сестрою позивачки.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Судом встановлено, що 17.02.2011 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів у формі боргової розписки (том 1, а.с. 3 (копія), а.с.94 оригінал розписки від 17.02.2011 року), відповід но до якої позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 10000,00 (десять тисяч) доларів США, а відповідач зобов`язувався повернути отримані грошові кошти позивачу за його вимогою.

Відповідно до вимог ст. ст. 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми ( ст. 1047 ЦК України ).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Отже, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами.

За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона -позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона -позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та Постанові Верховного Суду від 2 вересня 2020 року у справі №483/1953/16.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивачка ОСОБА_1 направила відповідачу ОСОБА_2 вимогу від 09.06.2023 року про повернення суми позики. (том 1, а.с.4-5, 7-8). Відповідну вимогу відповідач отримав 23.06.2023року, що підтверджується інформацією про вручення поштового відправлення з офіційного сайту ДП «Укрпошта» (том 1 , а.с.10, 11). Проте, протягом тридцяти днів від дня пред`явлення вимоги відповідач позику не повернув, заперечує сам факт отримання позики.

Суд відхиляє доводи сторони відповідача, так як вони суперечать змісту наданої позивачкою розписки від 17.02.2011року, в якій зазначено сторони договору позики, а саме, позичальника - ОСОБА_1 та боржника - ОСОБА_2 .

Суд не приймає до уваги посилання відповідача, що кошти він фактично не отримував, оскільки жодних доказів на підтвердження цього суду не надано, сам факт розписки відповідач не заперечує.

Таким чином, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що право позивачки порушене відповідачем та підлягає захисту, а тому з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути борг у розмірі 10000,00 (десять тисяч) доларів США.

Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в т. ч. і витрати на професійну правничу допомогу.

08 червня 2023 року між адвокатом Турченко С.П. та ОСОБА_1 укладений договір про надання правової допомоги (а.с.15). Згідно додаткової угоди до договору від 8 червня 2023 року, попередня оплата гонорару в розмірі 30 000,00 грн., що включає в себе ознайомлення з наявними документами; консультування клієнта, визначення позиції клієнта, вчинення дій досудового врегулювання спору, підготовка та подання позову та інших заяв і клопотань до суду, безпосередня участь адвоката у судовому розгляді справи, консультування клієнта протягом розгляду справи. (а.с.16). Факт оплати підтверджується копією квитанції до касового ордера №1 від 09.06.2023 року та копією квитанції до прибуткового касового ордеру №1 від 07.09.2023 року (а.с.17-18).

За змістом ч.ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, а отже не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, тобто є визначеним.

Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного суду від 28 грудня 2020 року у справі 640/18402/19.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, враховуючи вищевикладене, обсяг виконаних робіт, відсутність заперечень з боку відповідача щодо розміру витрат, стягненню підлягають витрати на правничу допомогу в розмірі 30000 грн.. Зокрема, судом враховано неодноразове відкладення розгляду справи за ініціативою відповідача та його представників.

Крім того, у зв`язку зі звільнення позивачки від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягнення судовий збір в розмірі 3656 грн. 86 коп., що дорівнює одному відсотку від ціни позову за офіційним курсом на дату його подання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 533, 549, 625, 1046 - 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76, 82, 133, 141, 258, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму боргу у розмірі 10000,00 (десять тисяч) доларів США та 30000,00 (тридцять тисяч) грн. судових витрат з оплати правової допомоги.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір в сумі - 3656 грн. 86 коп..

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення виготовлено 06 серпня 2024 року.

СУДДЯ А.Я.КЛИМЕНКО