Справа №442/6352/24
Провадження №2-о/442/673/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Павлів З.С.

з участю секретаря судового засідання Голяк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дрогобичі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дрогобицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факт смерті на тимчасово окупованій території України,

встановила:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дрогобич Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Севастополь Автономна Республіка Крим, Україна.

В обгрунтування заяви покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 на тимчасово окупованій території України, а саме у м.Севастополь АРК Крим помер син заявника ОСОБА_3 . Через дружину померлого заявниці було переслано Свідоцтво про смерть, що видане представниками окупаційної влади. Однак, такі документи не відповідають Офіційним законодавчо встановленим українським зразкам і не є такими, що видані уповноваженими державними установами України, отже зареєструвати смерть сина у встановленому адміністративному порядку за «документами», виданими окупаційною владою, вона не має можливості про що їй було роз`яснено в усному порядку в місцевому відділі державної реєстрації актів цивільного стану. У зв`язку з цим заявник не може зареєструвати смерть сина та реалізувати спадкові права, оскільки, ОСОБА_2 , був співвласником квартири АДРЕСА_2 .

Процесуальні дії суду.

02.08.2024 суд прийняв заяву до розгляду та відкрив провадження у цивільній справі, постановив розглядати справу в порядку окремого провадження, призначено судове засідання на 02.08.2024.

Заявниця та представник Дрогобицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено:

Як вбачається зі Свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Згідно Свідоцтва на право власності на квартиру (будинок) від 31.01.2000 квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_1 та членам її сім`ї: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 .

З представленої суду копії Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , виданого Відділом запису актів громадянського стану Гагарінського району м.Севастополя Управління ЗАГС міста Севастополя вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Севастополь, Російська Федерація.

Документи на підтвердження смерті, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, що підтверджується Переліком територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, затверджено Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року №309 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 серпня 2023 року).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12 травня 2015 року №389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст.2 зазначеного Закону України).

Загальновідомою та такою, що не потребує доказування за змістом ст.82 ЦПК України є обставина, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години З0 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Воєнний стан неодноразово продовжувався, останній раз Указом Президента України від 26 липня 2023 року № 451/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом № 3275-IX від 27 липня 2023 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції України та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження та смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, „Loizidou v. Turkey, „Cyprus v. Turkey), а також Молдови та Росії (зокрема, „Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, „Ilascu and Others v. Moldova and Russia), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого „намібійського винятку, який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи „намібійський винятоку справі„ Кіпр проти Туреччини, Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Таким чином, документи, видані незаконними органами та установами, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, згідно з ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» можуть створювати правові наслідки.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що факт смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Севастополі Автономної Республіки Крим, на тимчасово окупованій території України є встановленим, тому заява підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Рішення суду про встановлення факту смерті є підставою для видачі відповідного свідоцтва про смерть.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.13, 76-83, 89, 95, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 315-318, 354, 355 ЦПК України,

ухвалив:

Заяву задоволити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дрогобич Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Севастополь Автономна Республіка Крим, Україна.

Рішення допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Павлів З.С.