ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7415/24 Справа № 932/4799/20 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Барильської А.П., Демченко Е.Л.,

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2023 року по справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентної виплати, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентної виплати.

Позов мотивовано тим, що 18 травня 2016 року близько 21 години 50 хвилин водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем БМВ державний номерний знак НОМЕР_1 на перехресті вулиці Запорізьке шосе та вулиці Панікахи в м.Дніпропетровську, рухаючись в напрямку стрілки, ввімкнутої в додатковій секції світлофору, не надав дорогу транспортному засобу, що рухався з іншого напрямку, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 2121 державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2016 року по справі № 200/11871/16-п, водія ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, однак провадження по справі закрито у зв`язку зі спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності. Відомості ЄЦБД МТСБУ не містять підтвердження, що на момент ДТП автомобіль БМВ державний номерний знак НОМЕР_1 , був забезпечений договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також відомостей, що відповідач ОСОБА_1 підпадає під норму п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У свою чергу цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ 2121 державний номерний знак НОМЕР_2 була забезпечена чинним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик - ПрАТ СК Арсенал Страхування за полісом №АІ/9187675. Власник пошкодженого автомобіля ВАЗ 2121 державний номерний знак НОМЕР_2 , звернувся до позивача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду 20 травня 2016 року та із заявою про виплату страхового відшкодування від 20 травня 2016 року.

Відповідно до висновку експерта № 96/16А від 22 червня 2016 року про оцінку вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, оцінювачем визначено, що вартість відновлювального ремонту, з урахуванням фізичного зносу та величини втрати товарної вартості перевищує ринкову вартість досліджуваного автомобіля. Власник пошкодженого автомобіля ВАЗ 2121 державний номерний знак НОМЕР_2 , надано заяву від 26 грудня 2016 року про узгодження розміру регламентної виплати, з урахування того, що страхова компанія ПрАТ СК Арсенал Страхування виплатила страхове відшкодування в розмірі 158228,84 грн. 10 квітня 2017 року МТСБУ визначило розмір регламентної виплати в розмірі 29974,16 грн. У зв`язку із чим, МТСБУ перерахувало власнику автомобіля ВАЗ 2121 державний номерний знак НОМЕР_2 , суму відшкодування у розмірі 29974,16 грн.

Таким чином, фактичні витрати МТСБУ на відшкодування витрат пов`язаних з регламентною виплатою по страховому випадку складають 29974,16 грн., які відповідачем в добровільному порядку не відшкодовані позивачу, що порушує його законні права та інтереси. Враховуючи наведене, а також те, що на цей час, відповідно до тверджень позивача, відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань, позивач змушений звернутись до суду із цим позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 29974,16 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2023 року позов задоволено та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України понесені витрати у розмірі 29974,16 грн.; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач є винною особою у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, і на момент вчинення якої не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь МТСБУ документально підтверджених витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування у розмірі 29974,16 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 18 травня 2016 року близько 21 години 50 хвилин водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем БМВ державний номерний знак НОМЕР_1 на перехресті вулиці Запорізьке шосе та вулиці Панікахи в м.Дніпропетровську, рухаючись в напрямку стрілки, ввімкнутої в додатковій секції світлофору, не надав дорогу транспортному засобу, що рухався з іншого напрямку, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 2121 державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2016 року по справі № 200/11871/16-п, водія ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, однак провадження по справі закрито у зв`язку зі спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постанова Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2016 року, яка набрала законної сили 25 жовтня 2016 року, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування цього позову в частині питань чи мали місце дії відповідача, а саме дії, що містять в собі склад порушення, наявність причинно-слідчого зв`язку між винними діями, пов`язаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, відповідача і завданням шкоди. Вказаними протиправними діями відповідача потерпілій особі було завдано матеріальної шкоди.

Судом також встановлено, що відомості ЄЦБД МТСБУ не містять підтвердження, що на момент ДТП автомобіль БМВ державний номерний знак НОМЕР_1 , був забезпечений договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також відомостей, що відповідач ОСОБА_1 підпадає під норму п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ 2121 державний номерний знак НОМЕР_2 була забезпечена чинним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик - ПрАТ СК Арсенал Страхування за полісом № АІ/9187675.

З метою отримання відшкодування (регламентної виплати), власник пошкодженого автомобіля ВАЗ 2121 державний номерний знак НОМЕР_2 , звернувся до позивача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду 20 травня 2016 року та із заявою про виплату страхового відшкодування від 20 травня 2016 року.

Відповідно до висновку експерта № 96/16А від 22 червня 2016 року про оцінку вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, оцінювачем визначено, що вартість відновлювального ремонту, з урахуванням фізичного зносу та величини втрати товарної вартості перевищує ринкову вартість досліджуваного автомобіля.

Власник пошкодженого автомобіля ВАЗ 2121 державний номерний знак НОМЕР_2 , надано заяву від 26 грудня 2016 року про узгодження розміру регламентної виплати, з урахування того, що страхова компанія ПрАТ СК Арсенал Страхування виплатила страхове відшкодування в розмірі 158228,84 грн.

10 квітня 2017 року МТСБУ визначило розмір регламентної виплати в розмірі 29974,16 грн.

13 квітня 2017 року МТСБУ, на підставі ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та довідки про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих № 1 від 10 квітня 2017 року, було прийнято Наказ № 3234 від 13 квітня 2017 року «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих» про відшкодування власнику автомобіля шкоди в розмірі 29974,16 грн., яку отримав власник автомобіля ВАЗ 2121 державний номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується платіжним дорученням № 3234рв від 14 квітня 2017 року.

Таким чином, фактичні витрати МТСБУ на відшкодування витрат пов`язаних з регламентною виплатою по страховому випадку складають 29974,16 грн.

МТСБУ виконало покладений на нього обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не забезпечив цивільно-правову відповідальність.

Задовольняючи позовні вимоги першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач є винною особою у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, і на момент вчинення якої не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь МТСБУ документально підтверджених витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування у розмірі 29974,16 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 21.1 статті 21 Закону встановлено, що з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

При цьому, пунктом 21.4 статті 21 Закону встановлено, що у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Згідно абзацу 2 пункту 22.1 статті 22 Закону, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Регламентація поведінки та порядок дій особи, яка стала учасником дорожньо-транспортної пригоди, дії МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, а також порядок прийняття рішення про здійснення регламентної виплати та порядок її виплати передбачені статтями 33-36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, встановлено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально (пункт 33.1.4. статті 33 Закону).

Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (пункт 34.1 статті 34 Закону).

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (пункт 34.2 статті 34 Закону).

Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти (пункт 34.4 статті 34 Закону).

У відповідності до вимог статті 36 Закону у разі визнання страховиком чи МТСБУ вимог заявника обґрунтованими, останнє приймає рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

При цьому, відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (ст.ст.11,599,1166 ЦК). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

При цьому, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.(ст.1191 ЦК).

Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку щодо відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (ст.599 ЦК).

Отже, первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017року, у справі №6-2806цс16.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки (ст. 257 ЦК).

Відповідно до ст.253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК).

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції про те, що до даних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального права про регрес є невірними, оскільки згідно з вимогами закону у страховика виникло право на звернення до відповідача саме з суброгаційним позовом, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Так, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як учасника дорожньо-транспортної пригоди, не була застрахована, власниця пошкодженого транспортного засобу звернулася до МТСБУ із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, на підставі чого було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу із фіксацією його пошкоджень, на підставі якого в подальшому було проведено звіт про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу, яке, зважаючи на встановлення на підставі судового рішення вини відповідача ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, та відсутності страхування своєї відповідальності, стало підставою для відшкодування власнику ОСОБА_3 вартості матеріального збитку.

Таким чином, враховуючи вимоги статті 1191 ЦК України та пункту 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, враховуючи, що МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у стягненні з винної в скоєнні ДТП особи в порядку зворотної вимоги сплаченого відшкодування та понесених витрат.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з пунктом 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Отже, законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу.

До страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України.

При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, то з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2019 року, по справі №200/13392/13-ц.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем порушено строк позовної давності на звернення до суду про захист свого права щодо стягнення з нього страхового відшкодування в порядку суброгації, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки позивач звернувся з регресним позовом, строк позовної давності за яким починається з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування, а отже позивач звернувся в медах строку позовної давності.

Вірно встановивши, що внаслідок компенсації МТСБУ шкоди потерпілій у ДТП стороні позивач набув право вимоги саме у порядку регресу, а також відсутність інших підстав для відмови у позові, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги законними та доведеними, з вказаним висновком погоджується й апеляційний суд.

З огляду на наведені обставини колегія суддів, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, вважає, що у справі, яка розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.

Доводи скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявниками норм процесуального права і зводяться до власної переоцінки позивачем встановлених судом обставин.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді А.П. Барильська

Е.Л. Демченко