Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі колегії: головуючого судді -Букіної О.М.

присяжних - Мельника О.І., Задорожного О.Г.,

при секретарі-Кавун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, встановлення піклування та призначення піклувальника, -

В С Т А Н О В И В:

21.11.2019 заявник ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з заявою, в якій просить: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обмежено дієздатним, встановити піклування над ним та призначити піклувальником заявника.

В обґрунтування поданої заяви посилається на таке.

Після смерті ОСОБА_3 - матері заявника та ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом до останніх перейшло по частини права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

За життя право власності на вказану частину квартири ОСОБА_5 не зареєструвала та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого відкрилася спадщина, яка складається з частини квартири АДРЕСА_1 , та земельної ділянки на території Новокорогодської сільської ради Бородянського району Київської області в садовому товаристві «Луч» по АДРЕСА_2 .

Спадкоємцем першої черги за законом є син померлої, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який до нотаріальної контори із заявою про вікриття спадкової справи тривалий час не звертався, оскільки зловживає наркотичними засобами, внаслідок чого страждає на психічні та поведінкові розлади, знаходився на лікуванні у Київській міській наркологічній клінічній лікарні «Соціотерапія», ніде не працює.

ОСОБА_2 за своїм психічним станом не здатний повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Невідомі особи, які разом з ним зловживають наркотичними засобами, зацікавились тим, що після смерті матері він успадковує квартири, та в останній день подання заяви про прийняття спадщини з`явилися з ним до нотаріальної контори, де відкрита спадкова справа за заявою заявника з метою контролю стану оформлення спадкового майна на ім`я ОСОБА_2 .

Оскільки заявник та ОСОБА_2 як спадкоємець майна ОСОБА_5 є співвласниками однієї квартири, заявник має обґрунтовані побоювання, що з моменту оформлення права власності на свою частину квартири ОСОБА_2 негайно вчинить дії на її відчуження шляхом дарування невідомим особам, які також зловживають наркотичними засобами та під контролем яким відбувається оформлення спадщини, оскільки має борги перед ними за придбані наркотичні засоби.

ОСОБА_2 постійно безуспішно проходить лікування від наркотичної залежності, притягався до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України, на даний час знаходиться на замісній терапії з постійним використанням наркотичних засобів, які купує за рецептом лікаря-нарколога.

Крім цього, ОСОБА_2 тривалий час ставить себе та заявника, який є його єдиним родичем та членом сім`ї на підставі ведення спільного господарства щодо квартири, співвласниками якої вони є, у скрутне матеріальне становище, оскільки постійно здійснює крадіжку особистих коштів заявника та має намір відчужити свою частку квартири за борги перед наркопостачальниками.

Дані обставини стали підставою для звернення заявника до суду із даною заявою, яку він просить задовольнити.

22.11.2019 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано до провадження судді Букіної О.М.

Протоколом автоматичного визначення присяжних від 22.11.2019 у справі визначено таких присяжних: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.11.2019 заяву залишено без руху.

18.12.2019 на виконання вимог ухвали до суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.12.2019 відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні за правилами окремого провадження.

На підставі протоколу автоматичного визначення присяжних від 18.06.2020 відбулася часткова заміна присяжних у справі, визначено: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.07.2020 частково задоволено клопотання представника заявника - адвоката Крушинського В.В. та постановлено витребувати у Київської міської наркологічної клініки лікарня «Соціотерапія» письмові докази.

11.08.2020 на виконання вимог ухвали витребувані письмові докази надійшли до суду.

Протоколом автоматичного визначення присяжних від 19.04.2024 відбулася часткова заміна присяжних у справі, визначено: ОСОБА_8 та ОСОБА_10 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.06.2024 у задоволенні клопотання представника заявника - адвоката Крушинського В.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів відмовлено.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.06.2024 клопотання представника заявника - адвоката Крушинського В.В. про витребування доказів задоволено частково.

Витребувано з КЗ «Обласне психіатрично-психологічне медичне об`єднання» інформацію щодо перебування ОСОБА_2 на обліку та на лікуванні у вказаному закладі, а також копії усієї наявної документації щодо вказаної особи.

19.07.2024 на виконання ухвали суду від 18.06.2024 надішов лист КНП Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» від 19.07.2024 № 969, згідно з яким ОСОБА_2 за наданням медичної допомоги до об`єднання не звертався.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд вважає за можливе здійснювати судове засідання за відсутності сторін на підставі наявих у справі письмових доказів.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, у порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає у порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (ч. 2 п. 1 ст. 293 ЦПК України).

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи та дослідивши письмові докази, розглянувши справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 296 ЦПК України заяву про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи може бути подано членами її сім`ї, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

У заяві про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи мають бути викладені обставини, що свідчать про психічний розлад, істотно впливають на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, чи обставини, що підтверджують дії, внаслідок яких фізична особа, яка зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо, поставила себе чи свою сім`ю, а також інших осіб, яких вона за законом зобов`язана утримувати, у скрутне матеріальне становище (ч. 1 ст. 297 ЦПК України).

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є рідним братом ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження заявника, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища /а.с. 12, 14-15, 16-17/.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.09.2016, заявник та ОСОБА_5 є спадкоємцями квартири АДРЕСА_1 , по частки кожний /а.с.18/.

29.09.2016 заявник зареєстрував право власності на частину вказаної квартири, про що свідчать відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с.21-23/.

У свою чергу ОСОБА_5 право власності на частину квартири не зареєструвала та 04.05.2019 померла, про що вчинений актовий запис № 168 від 10.05.2019 згідно зі свідоцтвом про смерть /а.с.13/.

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є її син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження останнього /а.с.11/.

Заявник вказує, що ОСОБА_2 зловживає наркотичними засобами та в останній день строку на подання заяви про прийняття спадщини під контролем невідомих осіб, з якими разом вживає наркотичні засоби, звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадщини, а саме на частини квартири, співвласником якої є заявник.

Заявник стверджує, шо за своїм психічним станом ОСОБА_2 не здатний повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому має обґрунтовані побоювання, що з моменту оформлення права власності на свою частину квартири він негайно вчинить дії на відчуження своєї частки шляхом дарування невідомим особам, які також зловживають наркотичними засобами та під контролем яким відбувається оформлення спадщини, оскільки має борги перед ними за придбані наркотичні засоби.

З медичної карти стаціонарного хворого № 2272 вбачається, що ОСОБА_2 з 02.06.2020 по 11.06.2020 перебував на лікуванні у наркологічному відділенні № 3 Київської міської наркологічної клініки лікарня «Соціотерапія» з діагнозом (за МКХ-10) F.11.30 - психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Стан відміни, неускладнений /а.с.72/.

Згідно з випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 2272 ОСОБА_2 вживає «вуличний метадон» систематично до грама на добу внутрішньовенно або внутрішньом`язово. Неодноразово хотів припинити вживання, але через погіршеня фізичного стану повертався до вживання наркотичних речовин /а.с. 95/.

З Епікризу від 11.06.2020 вбачається, що ОСОБА_2 вживає методон систематично з 2017 року. Сформований абстинентний синдром з 2017 року з вегето-соматичними, неврологічними, психічними розладами, компульсивним потягом до наркотизації /а.с.96/.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Мельникова І.Г. у письмових поясненнях вказує, що за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 не зареєстрований.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Астраускас Л.Є., яка веде спадкову справу після смерті ОСОБА_5 , свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаної квартири ОСОБА_2 не видає до винесення судом рішення у даній цивільній справі.

Протягом останнього часу ОСОБА_2 з матір`ю фактично проживав у садовому будинку у с. Новокорогодськ Бороднянського району Київської області, де залишився проживати після смерті й після смерті останньої.

На даний час ОСОБА_2 взятий на облік як бездомна особа.

Вказана обставина підтверджена посвідченням про взяття на облік бездомної особи № 191 від 18.09.2019 /а.с.123/.

Пізніше адвокат Мельникова І.Г. надала письмові пояснення, згідно з якими ОСОБА_2 на даний час відбуває покарання у Райківській виправній колонії № 73 (13333, Житомирська область, Бердичівський район, с. Райки), у зв`язку з чим вказує на об`єктивну неможливість проведення судово-психіатричної експертизи для встановлення психічного стану останнього.

На підтвердження вказаного надала копію вироку.

Так, згідно з копією вироку Бородянського районного суду Київської області від 10.11.2020 у справі № 939/1876/20 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та відповідно до ст.71 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, яке обчислюється з 15.08.2020. Вирок набрав законної сили 11.12.2020 /а.с.151-153/.

Таким чином матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 притягнутий до кримінальної відповідальності та засуджений вироком суду.

Вказане свідчить, що ОСОБА_2 є суб`єктом кримінального правопорушення в розумінні ч.1 ст.18 КК України, згідно з якою суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Отже одним з обов`язкових критеріїв суб`єкта кримінального правопорушення є осудність.

Відповідно до ст.19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Не підлягає покаранню особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але до постановлення вироку захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. До такої особи за рішенням суду можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру, а після одужання така особа може підлягати покаранню.

Згідно зі ст.20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними.

Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Таким чином осудність характеризується двома критеріями - медичним (біологічним) і юридичним (психологічним). Медичний критерій визначає здоровий стан психіки особи, відсутність певних психічних захворювань, недоліків розумового розвитку. Юридичний критерій полягає у здатності особи усвідомлювати характер своїх суспільно небезпечних дій (бездіяльності) та керувати ними.

Осудність - це стан психічно здорової людини. Існує презумпція психічного здоров`я: кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і в порядку, передбачених законом. Якщо виникає сумнів з приводу осудності, органи досудового розслідування чи суд призначають судово-психіатричну експертизу. Особа повинна бути визнана судом осудною чи неосудною не взагалі, а лише стосовно діяння, що їй інкримінується.

Стан осудності протилежний за змістом стану неосудності, який виключає відповідальність особи, а також відрізняється від обмеженої осудності - стану, який характеризується нездатністю особи повною мірою усвідомлювати свої діяння та/або керувати ними.

Факт ухвалення вироку про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні кримінального правопорушення з призначенням відповідного покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років у розумінні вимог ст. 82 ЦПК України має приюдиційне значення у даній цивільній справі щодо осудності ОСОБА_2 та оспорюванню не підлягає.

Вказані вище обставини та наявність вироку суду, який набрав чинності свідчить також про відсутність сумнівів під час судового провадження у даній справі щодо наявності у ОСОБА_2 психічного розладу та здатності керувати своїми діями й усвідомлювати їх наслідки.

Положенням ст.30 ЦК України визначно дві самостійні підставі для визнання судом фізичної особи недієздатною:

-суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними;

-суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо і тим ставить себе чи свою сім`ю, а також інших осіб, яких вона за законом зобов`язана утримувати, у скрутне матеріальне становище.

Правові наслідки обмеження цивільної дієздатності фізичної особи встановлені ст.37 ЦК України.

Так, над фізичною особою, цивільна дієздатність якої обмежена, встановлюється піклування. Фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може самостійно вчиняти лише дрібні побутові правочини.

Правочини щодо розпорядження майном та інші правочини, що виходять за межі дрібних побутових, вчиняються особою, цивільна дієздатність якої обмежена, за згодою піклувальника.

Відмова піклувальника дати згоду на вчинення правочинів, що виходять за межі дрібних побутових, може бути оскаржена особою, цивільна дієздатність якої обмежена, до органу опіки та піклування або суду.

Одержання заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів особи, цивільна дієздатність якої обмежена, та розпоряджання ними здійснюються піклувальником. Піклувальник може письмово дозволити фізичній особі, цивільна дієздатність якої обмежена, самостійно одержувати заробіток, пенсію, стипендію, інші доходи та розпоряджатися ними.

Особа, цивільна дієздатність якої обмежена, самостійно несе відповідальність за порушення нею договору, укладеного за згодою піклувальника, та за шкоду, що завдана нею іншій особі.

Порядок визнання фізичної особи обмежено дієздатною встановлюється ЦПК України.

Встановлення хронічної хвороби, недоумства, іншого важкого захворювання, що спричинили стійкий розлад психіки, належать до компетенції відповідних медичних закладів.

Відповідно до ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» при проведенні

підготовки справи до судового розгляду від заявника повинні бути витребувані дані про психічну хворобу, недоумство громадянина або зловживання спиртними напоями чи наркотичними засобами.

Даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами.

У справах про визнання громадян обмежено дієздатними такими даними можуть бути акти поліції і громадських організацій, рішення судів та інші докази, які підтверджують факти зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, а також, що громадянин ставить себе і свою сім`ю в тяжке матеріальне становище.

Відповідно до статті 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу.

Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними, такий висновок експертизи повинен бути обґрунтованим та мати конкретний характер. При проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 № 8 акцентовано увагу судів на тому, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

З аналізу наведених норм слідує, що висновок про недієздатність або обмежену дієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності з умови, що такий стан істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, а так само і на основі доказів, про зловживання спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо, чим ставить себе чи свою сім`ю, а також інших осіб, яких вона за законом зобов`язана утримувати, у скрутне матеріальне становище.

У медичних документах, наданих КМНЛ «Соціотерапія» та досліджених судом, відсутні дані про наявність у ОСОБА_2 психічного розладу, який істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Суд зауважує, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення та засуджений вироком суду від 10.11.2020 , за яким на даний час відбуває покарання у виді позбавлення волі, отже останній відповідає всім критеріям суб`єкта кримінального правопорушення, зокрема, критерію осудності, тобто може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Даних про визнання ОСОБА_2 обмежено осудним вирок не містить.

З огляду на встановлення компентентним судом, рішення якого набрало законної сили, стану осудності ОСОБА_2 , правових підстав для призначення і проведення судової психіатричної експертизи, як і визнання ОСОБА_2 обмежено дієздатним, суд не вбачає.

Разом із цим, суд вважає, що заявником не надано доказів того, що в силу закону останній є особою, яка має право на звернення до суду з даною заявою.

Так, заявником не підтверджено належними, достатніми та допустимими доказами той факт, що ОСОБА_2 ставить себе чи своєї сім`ї, а також інших осіб, до складу яких входить заявник та яких ОСОБА_2 за законом зобов`язаний утримувати, у скрутне матеріальне становище.

Таким чином, заявником необґрунтовано право на звернення до суду з даною заявою.

З огляду на відсутніть підстав для задоволення заяви про визнання фізичної особи обмежено дієздатною, суд вважає, що вирішення питання щодо встановлення піклування та призначення піклувальника, перевірці у даній справі судом не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені ЦПК України.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що вимоги заяви задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 36-37, 55 Цивільного кодексу України, ст. 2-5, 10-13, 76-81, 82, 89, 103-105, 258-259, 263-265, 268, 293-294, 295-300 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, встановлення піклування та призначення піклувальника, відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26.07.2024.

Головуючий суддя: О.М. Букіна

Присяжні: О.І Мельник

О.Г. Задорожний