УХВАЛА

30 липня 2024 року

м. Київ

справа № 405/7728/16-ц

провадження № 61-10173ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на постанову Кропивницького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Єгорової С. М., Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

від 13 червня 2024 року у справі за скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення старшого державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Желовнікової Юлії Анатоліївни,

боржник - ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Желовнікової Ю. А., в якій просило визнати дії щодо закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 неправомірними, скасувати постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження

від 30 жовтня 2023 року, зобов`язати відновити виконавче провадження № НОМЕР_1.

Скаргу мотивовано тим, що на підставі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08 лютого 2017 року видано виконавчий лист № 405/7728/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь

АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по кредитному договору

№ МЮ-206-03/2007 від 15 серпня 2008 року в сумі 5 252,29 доларів США, що за курсом 25,90 відповідно до службового розпорядження Національного банку України (далі - НБУ) від 06 жовтня 2016 року складає 136 025,56 грн, та судові витрати в сумі 2 040,28 грн,

13 вересня 2017 року державним виконавцем Подільського ВДВС Фесько К. М. було відкрито виконавче провадження.

Станом на 30 жовтня 2023 року (день погашення заборгованості) встановлений НБУ курс долара США до гривні склав 36,4216 грн за 1 долар.

Для визначення повноти виконання рішення суду старшому державному виконавцю Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Желовніковій Ю. А. належало застосувати курс НБУ (конвертація в національній валюті) саме станом на день платежу.

У разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Стягувач вважає постанову старшого державного виконавця від 30 жовтня 2023 року про закінчення виконавчого провадження незаконною, оскільки в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» заборгованість було стягнуто в національній валюті без урахування суттєвої зміни курсу конвертації, а тому перераховані стягувачу кошти на погашення заборгованості лише частково погасили борг за виконавчим документом.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 березня 2024 року у задоволенні скарги АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 13 червня 2024 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 березня 2024 скасовано, скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, визнано неправомірним рішення старшого державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Желовнікової Ю. А. щодо закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1, скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 30 жовтня 2023 року, зобов`язано старшого державного виконавця Желовнікову Ю. А. поновити порушене право стягувача АТ КБ «ПриватБанк». Вирішено питання розподілу судових витрат.

12 липня 2024 року засобами поштового зв`язку Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подав касаційну скаргу на постанову Кропивницького апеляційного суду від 13 червня 2024 року у цивільній справі № 405/7728/16-ц, в якій просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати, а ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.

За змістом частини першої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що згідно з частиною першою статті 192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), законним платіжним засобом в Україні є гривня, а тому чинне законодавство не дає виконавцям можливості здійснювати перерахування за валютним курсом. Вказує, що у державного виконавця відсутні законні підстави для зміни суми стягнення, оскільки це призведе до зміни резолютивної частини судового рішення, що є недопустимим.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції також при оскарженні постанови апеляційного суду, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду відповідної ухвали суду першої інстанції.

Ухвала суду за результатами розгляду скарги на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 січня 2017 року задоволено позов АТ КБ «ПриватБанк», стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору № МЮ-206-03/2007 від 15 серпня 2008 року в сумі

5 252,29 доларів США, що за курсом 25,90 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06 жовтня 2016 року складає 136 025,56 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в сумі 2 040,28 грн.

На виконання вказаного рішення судом 08 лютого 2017 року видано виконавчий лист № 405/7728/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість по кредитному договору № МЮ-206-03/2007 від 15 серпня 2008 року в сумі 5 252,29 доларів США, що за курсом

25,90 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06 жовтня 2016 року складає 136 025,56 грн, та судові витрати в сумі 2 040,28 грн.

Постановою державного виконавця Подільського ВДВС у м. Кропивницький Фесько К. М. від 13 вересня 2017 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 138 065,84 грн.

ОСОБА_1 сплачено борг в сумі 138 065,84 грн на користь

АТ КБ «ПриватБанк», що не заперечувалося сторонами.

Постановою старшого державного виконавця Желовнікової Ю. А.

від 30 жовтня 2023 року закінчено виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 138 065,84 грн, у зв`язку із сплатою боргу.

За наданими позивачем відомостями станом на 30 жовтня 2023 року за курсом НБУ 1 долар США складає 36,4216 грн.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що обов`язковість судового рішення належить до основних засад судочинства.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Конституція України не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Отже у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення правочинів, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України, а також частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Наведене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду

від 18 вересня 2020 року у справі № 916/4693/15 та постанови Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі № 2-710/11.

Таким чином, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», в редакції, чинній на час здійснення виконавчого провадження, переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. З огляду на викладене, виконання за виконавчим листом повинне було здійснюватися в іноземній валюті.

У частинах першій-третій статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» , в редакції, чинній на час видачіЛенінським районним судом м. Кіровограда виконавчого листа № 405/7728/16-ц, зазначено, що у разі якщо кошти боржника в іноземній валюті розміщені на рахунках, внесках або на зберіганні у банку чи іншій фінансовій установі, які мають право на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, виконавець зобов`язує їх продати протягом семи робочих днів іноземну валюту в сумі, необхідній для погашення боргу. У разі якщо такі кошти розміщені в банку або іншій фінансовій установі, які не мають права на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, виконавець зобов`язує їх перерахувати протягом семи робочих днів такі кошти до банку або іншої фінансової установи за вибором виконавця, що має таке право, для їх реалізації відповідно до частини першої цієї статті. У разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

В постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18), Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні, стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Апеляційним судом встановлено, що ухвалюючи рішення у справі, Ленінський районний суд м. Кіровограда визначив суму заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню в іноземній валюті із зазначенням її еквівалента у гривні на 2016 рік.

Таким чином, у зв`язку з ухваленням судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу має бути перерахована сума, визначена судовим рішенням в іноземній валюті, а тому факт сплати боржником у жовтні

2023 року суми боргу за курсом встановленим на жовтень 2016 року, не може свідчити про фактичне виконання в повному обсязі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08 лютого 2017 року

Іншого порядку стягнення заборгованості у рішенні суду не встановлено, тому постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження з підстав повного виконання рішення суду є передчасною.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 686/5863/13-ц (провадження № 61-21099св21),

від 06 липня 2022 року у справі № 0538/5438/2012 (провадження

№ 61-20248св21), від 28 вересня 2022 року у справі № 2-306/11 (провадження № 61-6118св22).

У разі, якщо державного виконавця виникла необхідність у роз`ясненні рішення суду, він мав право у відповідності до статті 271 ЦПК України звернутися із відповідною заявою до Ленінського районного суду

м. Кіровограда.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення скарги АТ КБ «ПриватБанк», визнання неправомірним рішення старшого державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання поновити порушене право стягувача, оскільки сума, визначена судовим рішенням, була стягнута не в повному обсязі.

Крім того, апеляційним судом правильно враховано, що суд першої інстанції не вирішив поставлене у скарзі питання щодо поновлення строку звернення зі скаргою, не встановив поважність причин пропуску строку. Оскільки вказані стягувачем причини пропуску строку звернення до суду із скаргою є поважними, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що пропущений строк підлягає поновленню.

Касаційний перегляд вважається екстраординарним, з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежено питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи.

Оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм права при розгляді скарги АТ КБ «ПриватБанк» є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на постанову Кропивницького апеляційного судувід 13 червня 2024 року у цивільній справі № 405/7728/16-ц.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

О. М. Осіян

Є. В. Синельников