№ 207/2830/24
№ 2/207/991/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Подобєд О.К.

при секретарі Пильовій І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янське цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачем вказано, що12.12.2018 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №L3336971, згідно якого відповідачці були надані кошти в сумі 12500,00 грн., зі сплатою процентів в розмірі 178,80% річних. 01.07.2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення права вимоги №01072019 у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Дінеро» передає (відступає) ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» приймає належні ТОВ «ФК «Дінеро» права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Отже, ТОВ «Довіра та Гарантія» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 26863,01 грн., з яких: 12500,00 грн. - тіло кредиту; 14363,01 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за договором кредитної лінії №L3336971 від 12.12.2018 року в розмірі 40397,25 грн., з яких: 12500,00 грн. - тіло кредиту; 14363,01 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2421,36 грн. - сума збитків з урахуванням 3% річних; 11112,88 грн. - інфляційні втрати. Просить позовну заяву задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити.

Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 12.12.2018 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №L3336971, згідно якого відповідачці були надані кошти в сумі 12500,00 грн., зі сплатою процентів в розмірі 178,80% річних.

01.07.2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення права вимоги №01072019 у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Дінеро» передає (відступає) ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» приймає належні ТОВ «ФК «Дінеро» права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Отже, ТОВ «Довіра та Гарантія» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 26863,01 грн., з яких: 12500,00 грн. - тіло кредиту; 14363,01 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Також, позивачем було здійснено нарахування 3% річних у сумі 2421,36 грн. та інфляційні втрати за весь час прострочення у сумі 11112,88 грн.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачка не виконала умови договору, чим порушила право позивача на кошти за кредитним договором та суд вважає, що виниклі спірні правовідносини регулюються наступними нормами права.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, ОСОБА_1 порушила строки повернення заборгованості за кредитом та строки сплати нарахованих відсотків, таким чином порушення строків повернення кредиту за договором та відсотків за його користування є істотним порушенням договору.

Щодо заявленої відповідачем вимоги про застосування до позовних вимог наслідків спливу строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Якщо повернення грошового зобов`язання здійснюється частинами, то строк позовної давності застосовується до кожної не повернутої частини грошового зобов`язання окремо.

Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12 зроблено наступні висновки щодо застосування норм права: «Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.».

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 були укладені додаткові угоди та строк договорів було продовжено до 24.02.2019 року.

Отже, трирічний строк позовної давності спливає 24.02.2022 року.

Враховуючи, що останнім днем звернення до суду з позовом було 24.02.2022 року, а Закон України №540-ІХ від 30.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02.04.2020 року, то на дату звернення до суду 10.05.2024 року, позивачем не пропущено строк позовної давності.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частинами 2, 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, для підтвердження витрат на правову допомогу позивачем було надано Договір №36 про надання правової допомоги від 25.04.2024 року, додаткову угоду до Договору №36 про надання правової допомоги від 25.04.2024 року та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних АБ «Анастасії Міньковської», укладених між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та АО «Анастасії Міньковської». Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження сплати послуг адвоката. А отже відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовну заяву частково, суд вважає, що з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 512, 514, 516, 517, 526, 625, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 19, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» () заборгованість за кредитним договором №L3336971 від 12.12.2018 року у розмірі 40397 гривень 25 копійок, з яких: 12500,00 грн. - тіло кредиту; 14363,01 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2421,36 грн. - 3% річних; 11112,88 грн. - інфляційні втрати.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» () понесені судові витрати за сплату судового збору у розмірі 2422 гривні 40 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Подобєд О.К.