П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 липня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Джуги С.Д.,

суддів Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судових засідань: Чичкало М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 січня 2024 року у складі судді Гутій О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 22 червня 2022 року працівниками ГУНП в Закарпатській області безпідставно зупинено автомобіль за керуванням позивача та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП шляхом винесення постанови серії БАВ №150818.

Вказував, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 вересня 2022 року у справі №303/4932/22 скасовано постанову серії БАВ №150818 від 22 червня 2022 року відносно ОСОБА_1 та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року у справі №303/4932/22 змінено рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27 вересня 2022 року та позов ОСОБА_1 задоволено, оскаржувану постанову скасовано, а провадження у справі закрито.

Звертав увагу на те, що судами встановлено незаконність адміністративного провадження відносно ОСОБА_1 , якому нанесено матеріальну та моральну шкоду у порядку Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативнорозшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Вказував, що моральна шкода за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності за постановою серії БАВ №150818 від 22 червня 2022 року у розмірі 40 200 грн., розрахована позивачем, виходячи з періоду притягнення - 22.06.2022 по 21.12.2022 (6700 грн. х 6 місяців).

Зазначав, що оскільки моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, адже не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, то зважаючи на те, що закон містить мінімально визначений розмір моральної шкоди, який не може бути меншим за мінімальну заробітну плату за кожен місяць перебування під впливом незаконного рішення органу державної влади, а тому позивачем заявлено позовну вимогу у її мінімальному розмірі.

Посилаючись на дані обставини, ОСОБА_1 просив стягнути на його користь з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку шкоду, завдану незаконними діями органів державної влади України, у розмірі 40200 грн.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 січня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 40200 гривень.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Закарпатській області просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заявленого позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і наявності моральної шкоди, не надано жодних належних та допустимих доказів незаконності дії відповідача, враховуючи, що жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до позивача застосовано не було. Вказує, що сам факт скасування протоколу інспектора поліції та закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені рішенням суду. Крім цього, зазначає, що адвокат Мельник П.П. не був уповноважений на представництво інтересів позивача у цивільних справах, зокрема і на підписання від його імені позовних заяв та їх подання до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мельник П.П. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судовому засіданні представник Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області Олексій В.В. підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися. Про дату, час, місце розгляду належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно із постановою про адміністративне правопорушення серії БАВ № 150818 від 22.06.2022 року ОСОБА_1 22.06.2022 року о 10 год. 30 хв. в смт. Кольчино на вул. Латорична, керував автомобілем марки Шкода Рапід, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи права керувати таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1. «а» ПДР України.

В подальшому, рішенням Мукачівського міськрайонного суду у справі № 303/4932/22 від 27.09.2022 року скасовано постанову поліцейського СРПП ВП № 1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області Штеця А.Р. серії БАВ № 150818 від 22.06.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень (а.с. 8-10).

Однак, відповідачем було подано апеляційну скаргу на рішення Мукачівського міськрайонного суду у справі № 303/4932/22 від 27.09.2022 року. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2022 року змінено судове рішення від 27.09.2022 року, постанову про адміністративне правопорушення серії БАВ № 150818 від 22.06.2022 року визнано протиправною та скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрито (а.с.12-22). Постанова набула законної сили 21.12.2022 року

Таким чином рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено неправомірність складення щодо позивача постанови про накладення адміністративного стягнення та відсутність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, і такі обставини не потребують доказування у даній справі.

Згідно з частиною другою ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу).

Відповідно до статей 2, 4 Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21) зазначено, що: «У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18)».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21) зазначено, що «у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 19000сво18), апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, врахував вищенаведені вимоги закону та правові висновки Верховного Суду, а також врахував, що поліцейським Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області відносно позивача незаконно складено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП, провадження у справі щодо позивача судом закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, що є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини.

Суд першої інстанції правильно встановив та зазначив, що відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

З врахуванням вище наведеного безпідставними є доводи апеляційної скарги відповідача, що складення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративне правопорушення щодо позивача не є доказом неправомірності дій поліцейських.

Згідно із ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 р. у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.Суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. Із огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Згідно із ч.2 ст 13 Закону№ 266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відповідно до ч.3ст.13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Суд помилково взяв до уваги доводи представника позивача щодо необхідності розрахунку моральної шкоди, виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати та періоду притягнення з 22.06.2022 по 21.12.2022 (6700 грн. х 6 місяців) у розмірі 40 200 грн, оскільки позивач в межах процедури притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП і накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу не перебував під судом чи слідством у розумінні положень Закону.

Розмір моральної шкоди в даному випадку необхідно визначати з урахуванням положень ч. 2 ст.13 Закону, з врахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача, у зв`язку з неправомірним притягненням останнього до адміністративної відповідальності за ч.2 ст 126 КУпАП), характеру та тривалості немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди та з врахуванням вимог розумності і справедливості.

Виходячи з навдених критеріїв колегія суддів приходитиь до висновку про визначення розміру морального відшкодування позивачу у межах суми 5000 грн.

Даний розмір моральної шкоди відповідає характеру і глибині перенесених позивачем фізичних та душевних страждань, істотності вимушеності змін у життєвих і соціальних стосунках позивача, і ґрунтується на засадах верховенства права, розумності, виваженості та справедливості.

В цій частині доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і заслуговують на увагу.

Разом з тим, безпідставними є доводи апеляційної скарги, що адвокат Мельник П.П. не був уповноважений на представництво інтересів позивача у цивільних справах, зокрема і на підписання від його імені позовних заяв та їх подання до суду, з врахуванням наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК Україниповноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

З матеріалів справи вбачається, що договір про надання правової допомоги укладено 22 червня 2022 року між ОСОБА_1 та адвокатом Мельник П.П., відповідно до якого ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 бути представником у справі про оскарження постанови серії БАВ № 150818 від 22.06.2022 року з повним обсягом повноважень, наданих законом клієнту. На підставі вказаного договору адвокатом Мельник П.П. виписано ордер від 22.6.2022 року, який долучений до матеріалів справи.

У п.1.2.2 та п.1.2.3 договору про надання правової (правничої) допомоги вказано, що адвокат має повноваження на здійснення предстаникцтва інтересів позивача у всіх судових установах України, всіх рівнів з усіма правами, що надаються законом позивачу, а також подання та підпису всіх документів, в тому числі і позовних та інших скарг, заяв.

Згідно п.3.1 договору про надання правової (правничої) допомоги слідує, що цей договір діє до повного його виконання, або розірвання, у порядку встановленому законом.

Таким чином, строк дії договору не є обмеженим, і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, тобто був чинний на день подачі позову.

При цьому, до позовної заяви також було долучено ордер про надання правничої допомоги від 22.06.2022 року, який є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

Відповідно до ч.1 п.1,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з наведеного рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру відшкодування моральної шкоди підлягає зміні, із зменшенням його до 5 000 грн.

Керуючись статями 374,376,382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 січня 2024 року змінити.

Зменшити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 з 40200 (сорок тисяч двісті) гривень до 5000 (п`яти тисяч) гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 02 серпня 2024 року .

Головуючий :

Судді: