Справа № 308/3269/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді Логойди І.В., за участі секретаря судового засідання Янцо М.В., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №308/3269/24 за позовом Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном

В С Т А Н О В И В:

Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради звернувся до Ужгородського міськрайонного суд Закарпатської області з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, згідно з яким просить зобов`язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні комунальним майном, шляхом звільнення та повернення Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради автобусної зупинки - комплексу загальною площею 16,2 кв.м. по вул. Баб`яка.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням І сесії IV скликання Ужгородської міської ради №894 від 28.02.2006 затверджено Положення про порядок будівництва та використання міських автозупинок-комплексів. Згідно вказано порядку користувачем автозупинки-комплексу, є фізична або юридична особа, яка фінансує будівництво автозупинки-комплексу та використовує його для здійснення підприємницької діяльності. Зазначеним порядком визначено, що в якості компенсації затрачених на будівництво коштів - суб`єктам господарювання надавалось право безкоштовного користування на 10-ти річний строк. Рішенням виконкому Ужгородською мінської ради від 26.03.2008 № 129 Про надання дозволу на будівництво автобусної зупинки, приватному підприємцю ОСОБА_3 надано дозвіл на облаштування автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном по АДРЕСА_1 . 11.09.2012 до департаменту міського господарства надійшла заява гр. ОСОБА_3 , в котрій просив укласти з ним договір безкоштовного користування автозупинкою-комплексом площею 16,2 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . 23.11.2012 між Департаментом міського господарства Ужгородською міської ради та ОСОБА_3 укладено договір № 62 безкоштовного користування автозупинкою-комплексом. Пунктами 2.2. та 4.3. договору передбачено обов`язок повернути об`єкт користування на умовах визначених договором. Отже, по своїй суті вказаний договір є строковим договором позички, а тому позивач не міг розраховувати на набуття чи перехід права власності на майно, котре було предметом укладеного між сторонами договору. Таким чином, договір безкоштовного користування автозупинкою-комплексом № 62 від 23.11.2012 року та порядок будівництва та використання міських автозупинок-комплексів, що затверджений рішенням Ужгородської міської ради № 894 від 28.02.2006 - не місять положень щодо можливості переходу права власності на спірний об`єкт до користувача. Укладеним між сторонами договором визначено можливість продовження використання об`єкту після завершення терміну його дії - на умовах оренди, за умови завчасного попередження позикодавця та не передбачено можливості продовження терміну його дії на тих самих умовах. 23.11.2022 дію договору безкоштовного користування автозупинкою-комплексом було припинено у зв`язку із завершенням 10 (десяти) річного строку, на який його було укладено. Однак, після завершення строку дії договору, автозупинка - комплекс продовжує перебувати у користуванні відповідача, внаслідок чого порушуються права власника в особі балансоутримувача Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради. 05.12.2023 Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради звернувся до ОСОБА_3 із письмовою вимогою про повернення майна № 24.01-12/3247 від 05.12.2023, однак, вказана вище вимога повернулась на адресу департаменту у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Зважаючи що автобусна зупинка - комплекс знаходиться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав, Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради змушений звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом зобов`язання відповідача звільнити та повернути автобусну зупинку комплекс площею 16.2 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.02.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.03.2024 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

02.04.2024 до суду від ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , надійшла зустрічна позовна заява про визнання права власності.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.04.2024 зустрічну позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.04.2024 у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради про визнання права власності відмовлено.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 25.07.2024 року ухвалу Ужгородського міськрайонного суду було скасовано, а справу в цій частині передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

30.07.2024 від представника відповідача надійшло клопотання про відкликання зустрічної позовної заяви, згідно з яким просить відкликати зустрічну позовну заяву по справі №308/3269/24 за позовом ОСОБА_3 до Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради про визнання права власності на об`єкт малої архітектурної форми торговий павільйон, площею 16,6 кв.м. та навіс при ньому, які розташовані на автобусній зупинці у АДРЕСА_1 неподалік від торгового центру "Епіцентр".

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.07.2024 зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , до Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради про визнання права власності, у цивільній справі за позовом Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном повернуто позивачу за зустрічним позовом.

Розгляд справи відкладався 12.04.2024, 09.05.2024, 16.07.2024 за заявою сторін, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, зважаючи на подані документи. Укладений з відповідачем договір не є нікчемним, є дійсним. Предметом позову є автобусна зупинка, а договір купівлі-продажу, доданий до матеріалів, стосується відчуження торгового павільйону. У дозвільних документах вказано не про будівництво об`єкта, а його облаштування, а відповідач не отримував такі як на будівництво об`єкта, так і стосовно земельної ділянки. Вважає, що об`єкти купівлі-продажу об`єкта різняться, оскільки є різною їх площа.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що об`єкт малої архітектурної форми не належить на праві власності позивачу, такий має статус нерухомого майна, про що є також висновок експерта, тому позивач не може вимагати повернення майна. Даний договір є нікчемним, укладеним в порушення суспільного порядку, не підлягає виконанню. Відповідач не є власником торгового павільйону, оскільки відчужив таке, а тому не може бути відповідачем у даній справі. Чинне законодавство не передбачає надання дозволів.

Заслухавши учасників, вивчивши та перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Матеріалами даної справи встановлено, що рішенням І сесії IV скликання Ужгородської міської ради №894 від 28.02.2006 затверджено «Положення про порядок будівництва та використання міських автозупинок-комплексів» у новій редакції згідно з додатком, попередні рішення з даних питань втратили чинність.

Згідно з копією Положення про порядок будівництва та використання міських автозупинок-комплексів, затвердженого рішенням І сесії IV скликання Ужгородської міської ради №894 від 28.02.2006 автозупинка-комплекс мала архітектурна форма, під дахом якої розміщений торгово-побутовий павільйон (кіоск) площею до 30 кв.м та майданчик для очікування пасажирського транспорту. В авто зупинку-комплекс входить прилягаюча авто зупинка та її благоустрій в обсязі, визначеному архітектурно-планувальним завданням. Користувач фізична або юридична особа, яка фінансує будівництво авто зупинок-комплексів та використовує його для здійснення підприємницької діяльності. Умовами положення «Права користувача авто зупинки-комплексу» передбачено компенсацію витрат на будівництво безкоштовне користування авто зупинкою-комплексом терміном на 10 років, про що укладається відповідна угода з управлінням майнової політики міста після здачі авто зупинки-комплексу в експлуатацію. Користувач має право на передачу права користування авто зупинкою-комплексом з переходом усіх прав і обов`язків до нового користувача. Після закінчення безкоштовного терміну користування користувач має пріоритетне право на укладення договору оренди (термін оренди та розмір орендної плати визначається рішенням міської ради). При необхідності демонтажу або переміщення автозупинки-комплексу міська рада компенсує користувачу витрати на спорудження або надає у користування рівноцінний об`єкт. Згідно з розділом «Обов`язки користувача автозупинки-комплексу» всі витрати по утриманню автозупинки комплексу та догляду за нею покладаються на користувача.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 26.03.2008 №129 «Про надання дозволу на будівництво автобусної зупинки» (п.1.1) надано дозвіл на облаштування автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном приватному підприємцю ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 . До матеріалів справ додано копію декларації про готовність об`єкта до експлуатації замовник ОСОБА_3 , копію заяви ОСОБА_3 від 11.09.2012 про укладення договору безкоштовного користування автозупинкою-комплексом площею 16,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 для облаштування автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном.

Згідно з укладеним договором №62 безкоштовного користування автозупинкою-комплексом від 23.11.2012 позивачем передано, а відповідачем прийнято в безоплатне строкове користування місце для облаштування автобусної зупинки-комплекса загальною площею 16,2 кв.м по АДРЕСА_1 (п. 1.1 договору). Згідно з розділом ІІ Умови договору договір укладається на термін 10 (десять) років. Після закінчення терміну дії договору відповідач має переважне право на укладення договору оренди. У цьому разі відповідач повинен повідомити письмово другу сторону про бажання щодо укладення договору оренди, не пізніше ніж за два місяці до закінчення договору безоплатного користування. У разі припинення або розірвання договору відповідач зобов`язаний повернути позиивачу місце для розміщення автостоянки-комплексу у належному стані. Договір є безоплатним. При необхідності демонтажу або переміщення автозупинки - комплексу міська рада компенсує відповідачу витрати на спорудження або надає у користування рівноцінний об`єкт. Всі затрати по утриманню автозупинки - комплексу та догляду за нею покладається на відповідача. Згідно з п. 4.2 укладеного договору даний договір припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Згідно з п. 4.3 договору у разі припинення або розірвання договору відповідач зобов`язаний повернути позивачеві об`єкт користування на умовах, визначених договором.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 24.05.2017 №148 «Про автобусні зупинки-комплекси» вирішено Департаменту міського господарства облікувати на балансі автобусні зупинки-комплекси згідно з додатком, в тому числі і стосовно такої по АДРЕСА_1 , площею 16,2 кв.м, провести конкурси на право оренди встановлених автобусних зупинок-комплексів.

23.11.2022 дію договору безкоштовного користування автозупинкою-комплексом було припинено у зв`язку із завершенням 10 (десяти) річного строку, на який його було укладено. Однак, після завершення строку дії договору автозупинка - комплекс продовжує перебувати у користуванні відповідача на момент подання позову, внаслідок чого порушуються права власника в особі балансоутримувача - Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради. 05.12.2023 Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради звернувся до ОСОБА_3 із письмовою вимогою про повернення майна № 24.01-12/3247 від 05.12.2023, однак вказана вимога повернулась на адресу департаменту у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Під час розгляду справи відповідач подав суду договір купівлі-продажу нерухомого майна від 30.04.2024, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І., зареєстровано в реєстрі за №439, згідно з яким ОСОБА_5 , яка діє від імені ОСОБА_3 , (продавець) передав (продав), а покупець ОСОБА_6 прийняв у власність (купив) належний на праві приватної власності ОСОБА_3 , торговий павільйон, загальною площею 16,6 кв.м, та складається а-навіс, І-вимощення, що розташований на земельній ділянці площею 0,0380 га, кадастровий номер земельної ділянки :23:001:0129, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав за індексним номером витягу 376681134 торговий павільйон, загальна площа 16,6 кв.м, опис: а навіс, І вимощення, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу №439 від 30.04.2024 на праві власності належить ОСОБА_6 .

Також, згідно з доданим суду висновком про вартість об`єкта оцінки, витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва площа об`єкта 16,6 кв.м. Заперечення представника позивача про не ідентичність даних об`єктів спростовуються матеріалами справи.

Згідно з нормами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. п. 3, 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначає, що ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні права власності.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують протиправні дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей. При цьому, для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Отже, встановлення саме зазначених обставин входить до предмета доказування у справах за такими позовами (постанова Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі № 926/2189/17).

Згідно з ч. 2 ст. 327 Цивільного кодексу України управління майном, що є у комунальній власності, і здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Позивачем у даній справі є орган місцевого самоврядування Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради (попередня назва Департамент міського господарства Ужгородської міської ради), котрий є окремою юридичною особою. Відповідно до положення про Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради, котре затверджено рішенням XXXV сесії міської ради VIII скликання 04.05.2023 № 1265, департамент є самостійним виконавчим органом Ужгородської міської ради.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Верховного Суду від 28.10.2020 р. у справі №761/23904/19 зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача і відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Визначення кола відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 29.08.2019 р. у справі №523/9076/16-ц).

Судом встановлено, що договір №62 безкоштовного користування автозупинкою-комплексом від 23.11.2012, яким позивачем на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 26.03.2008 №129 передано, а відповідачем прийнято у безоплатне строкове користування місце для облаштування автобусної зупинки комплекса загальною площею 16,2 кв.м по вул. Баб`яка, укладено на 10 років, не подання доказів згідно з абз. 2 п. 2.1 вказаного договору переважного права на укладення договору, представник позивача у позовній заяві стверджує про припинення вказаного договору на момент подання позову, наявність факту переходу права власності на розташований на автобусній зупинці комплексу об`єкт до іншого власника, відсутність доказів порушення прав позивача відповідачем ОСОБА_3 на момент вирішення справи, ненадходження клопотання про залучення співвідповідача чи заміну належним відповідачем, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. У зв`язку встановленням судом, що ОСОБА_3 не є належним відповідачем у даній справі відсутні підстави для оцінки судом інших заперечень і доводів представників сторін в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по суті позовних вимог.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.12,13,76-89,95,258,259,263-265,280-284 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради, адреса: пл. Поштова, 3, м. Ужгород, 88000, .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 02.08.2024.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області І.В. Логойда