КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Загоруйком Геннадієм Анатолійовичем , на рішення Таращанського районного суду Київської області від 03 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини та просила суд змінити розмір аліментів, визначений рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2022 року у справі №357/1598/22, а саме: стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, з часу набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В подальшому, у квітні 2024 року від представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Рябчук В.М. звернулась до суду із клопотанням про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн (а.с. 157-159 т. 1), які остання просила стягнути з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 .

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 03 квітня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати, пов`язані з професійною правничою (правовою) допомогою у розмірі 10 000 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині стягнення судових витрат, представник ОСОБА_1 - адвокат Загоруйко Г.А. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що розмір стягнутих витрат значно перевищує ціну позову, яка є різницею між та 1/6 частинами середньої заробітної плати в Україні та складає приблизно 1666,67 грн, що не є співмірним з фактично витраченим часом адвокатом відповідача, що склав 7 годин.

Також, у письмових поясненнях від 25 січня 2024 року стороною позивача вказувалось, що детальний опис робіт на суму 10 000 грн, що є додатком до Акту прийому передачі від 11 січня 2024 року містить посилання на: 3 000 грн - вивчення документів та консультація, 6 000 грн - збір доказів та подання відзиву, є завищеним по кількості витраченого часу, розцінкам, а додані докази відповідачем у цій справі датовані січнем та квітнем 2022 року, тобто отримані не у період розгляду даної справи, й подавались у інших цивільних справах, зокрема, у справі №357/10789/23 щодо визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, у справі №357/3445/23 щодо розподілу майна набутого під час шлюбу, у справі №357/5585/22 щодо визначення місця проживання дитини з батьком, у справі № 357/1598/22 щодо стягнення аліментів та у справі №357/332/22 щодо розірвання шлюбу, а відтак, не відносяться до предмету позову у даній справі.

Враховуючи викладене, представник апелянта Загоруйко Г.А. просить змінити оскаржуване рішення в частині розподілу судових витрат та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення по суті позовних, а саме на ОСОБА_3

21 червня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - Рябчук В.М. , у якому вказує, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Натомість позивач та її представник вимог про зменшення розміру витрат на правничу допомогу перед судом не заявляли, у зв`язку з чим суд не мав права за власною ініціативою вирішувати дане питання.

Крім того, представник відповідача звертає увагу, що апелянт вказує на неспівмірність витрат на правову допомогу, проте не просить апеляційний суд про їх зменшення.

Вважає маніпулятивним розрахунок ціни позову із врахуванням у такій формулі «середньої заробітної плати в Україні», а також розміру різниці між та 1/6 частинами такого заробітку на місяць, оскільки позивачка просила змінити розмір аліментів в розрахунку не від заробітної плати, а всіх доходів та на не місяць, а до повноліття дитини.

Також вказує, що у попередньому орієнтовному розрахунку витрат відповідача було вказано значно більший розмір витрат, аніж фактично понесено в подальшому при розгляді справи в суді першої інстанції та заявлено до стягнення. Водночас, представником позивача було заявлено про розподіл судових витрат понесених ОСОБА_1 на загальну суму 9 380 грн за юридичні послуги, пов`язані лише із підготовкою та поданням позову до суду.

Таким чином, в апеляційній скарзі, заявляючи про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, представник ОСОБА_1 - адвокат Загоруйко Г.А. не надав чітких обґрунтувань та доводів своєї позиції, а також не заявляв ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі про їх зменшення, а тому адвокат Рябчук В.М. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_3 - Рябчук В.М. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

05 липня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 про розгляд справи без її участі.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутність позивача по справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача по справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги про стягнення понесених відповідачем судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, мотивував своє рішення тим, що витрати відповідача на правову допомогу співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, часом, витраченим адвокатом на надання послуг та такими, що відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідача по справі ОСОБА_3 в суді першої інстанції представляв адвокат Рябчук В.М., що підтверджується ордером серії АІ №1495964 від 16 листопада 2023 року (а.с.69, т.1).

У поданому представником відповідача відзиві на позовну заяву зазначено попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які очікує понести відповідач по справі, а саме 10 000 грн (а.с.78, т.1).

В матеріалах справи також міститься Договір №05/23 про надання правової та професійної правничої допомоги в цивільному провадженні від 16 листопада 2023 року, укладений між адвокатом Рябчук В.М. та ОСОБА_3 , згідно умов якого виконавець зобов`язується здійснювати захист і представляти інтереси замовника у цивільній справі № 357/10168/23 (а.с.87-89, т.1).

Згідно положень п.2.1 Договору оплата послуг за даним договором встановлюється додатками до договору, які є невід`ємною частиною даного основного договору.

Згідно Додатку №1 до Договору про надання правової та професійної правничої допомоги в цивільному провадженні з гр. ОСОБА_3 від 16.11.2023, погоджено, що вартість послуг складається з фіксованого розміру гонорару в розмірі 10 000 грн (а.с.90, т. 1).

В матеріалах справи також міститься копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 10607/10 від 20 травня 2022 року, виданого Рябчук В.М. (а.с.92, т.1).

Представником відповідача також надано Акт про прийняття-передачу наданих послуг професійної правничої допомоги від 11 січня 2024 року, згідно якого вартість послуг становить 10 000 грн (а.с.160, т.1).

Згідно детального опис робіт з надання професійної правничої допомоги, вартість наданих відповідачу послуг становить 10 000 грн й адвокатом були наждані наступні послуги: первинне вивчення документів, консультація клієнта - 2 год. 3 000 грн; збір доказів та підготовка й подання відзиву - 4 год. 6 000 грн; представництво у суді - 0,5 год. 500 грн; підготовка клопотання - 0,5 год. 500 грн (а.с.161, т.1).

Згідно квитанції № 243399449 від 05 грудня 2023 року, за надання правової та професійної правничої допомоги за договором від 16.11.2023 р № 05/23 відповідачем сплачено 10 000 грн (а.с.162, т.1).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства»).

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»)

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

У статті 133 ЦПК України перелічено види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).

Апеляційний суд враховує викладені норми процесуального права, обставини справи, надані документи та керується закріпленим статтею 11 ЦПК України принципом пропорційності у цивільному судочинстві, який включає в себе врахування: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін; час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Апеляційний суд, дослідивши надані представником відповідача докази понесених судових витрат, встановив, що між адвокатом та клієнтом було встановлено фіксований розмір гонорару, а саме у розмірі 10000 грн, що підтверджується саме укладеним договором між адвокатом Рябчук В.М. та ОСОБА_3 .

Позивач по справі не подавав до суду заяву про зменшення розміру судових витрат, які заявлені до стягнення відповідачем, не навів переконливих доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх не співмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача. При цьому, загальна сума витрат на адвокатські послуги, передбачена договором, складає 10 000 грн, що не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим, а тому відсутні правові підстави для його скасування з ухваленням нового судового рішення. Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 , подана представником Загоруйком Г.А. , підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до статі 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Загоруйком Геннадієм Анатолійовичем , залишити без задоволення, а рішення Таращанського районного суду Київської області від 03 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О. Фінагеєв