УХВАЛА

29 липня 2024 року

м. Київ

справа № 127/34971/21

провадження № 61-9765ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу представника Бюро економічної безпеки України - Білашової Катерини Валеріївни, на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 06 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Грошової Світлани Василівни, Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Перший відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Третій відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Тимощук Володимир Вікторович, про зняття арештів з нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про зняття арештів з нерухомого майна.

02 червня 2022 року позивачка звернулася до суду із заявою про заміну відповідача Головного управління ДФС у Вінницькій області, яке перебуває в процесі ліквідації, його правонаступником Територіальним управлінням Бюро економічної безпеки у Вінницькій області.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 червня 2022 року заяву задоволено. Замінено відповідача Головне управління ДФС у Вінницькій області його правонаступником Територіальним управлінням БЕБ у Вінницькій області.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 20 жовтня 2022 року апеляційну скаргу Бюро економічної безпеки України задоволено, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 червня 2022 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну відповідача його правонаступником відмовлено.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 червня 2023 року позов задоволено.

Звільнено з під арешту предмет іпотеки нерухоме майно, а саме: житловий будинок з спорудами та земельну ділянку, площею 0,0832 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , на які накладено арешти на підставі:

постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10 лютого 2012 року № 31135582, видавник Ленінський відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, правонаступником якого є Перший відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) (обтяження 3254335);

постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19 лютого 2014 року № б/н, видавник Ленінський відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції правонаступником якого є Перший відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) (обтяження 4728582);

постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06 серпня 2015 року BП № НОМЕР_1, видавник Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (обтяження 10706599);

постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13 жовтня 2015 року № 48979933, видавник Ленінський відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, правонаступником якого є Перший відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) (обтяження 11589737);

постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23 квітня 2020 року № 61878636, видавник Староміський відділ державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), правонаступником якого є Третій відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці центрально-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) (обтяження 36423939);

постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28 квітня 2021 року № 65298024, видавник приватний виконавець Тимощук Володимир Вікторович (обтяження 41737885);

постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15 листопада 2021 року № 67373951, видавник Перший відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) (обтяження 45031611).

У травні 2024 року Бюро економічної безпеки України звернулося до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат, що не були вирішенні судом під час перегляду ухвали місцевого суду про заміну сторони її правонаступником.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 червня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви Бюро економічної безпеки України про ухвалення додаткового рішення, оскільки під час перегляду рішення з процесуального питання не підлягало вирішенню питання про розподіл судових витрат, адже апеляційний суд не вирішував спір по суті позовних вимог.

У липні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника Бюро економічної безпеки України - Білашової К. В., на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 06 червня 2024 року.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове судове рішення, яким заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до частини першої статті 258 ЦПК України, ухвала суду є видом судового рішення, а тому, оскільки апеляційний суд, здійснюючи перегляд ухвали місцевого суду про заміну сторони правонаступником, скасувала вказане судове рішення з ухвалення нового, вказаний суд мав здійснити розподіл судових витрат, у тому числі, за наслідками розгляду заяви про ухвалення судового рішення.

Також, заявник вважає, що апеляційний суд не врахував, що не є учасником справи, а брав участь лише у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пунктом 2 частин п`ятої статті 265 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Вказане дає підстави для висновку про те, що питання про розподіл судового збору, сплаченого за розгляд справи, а також судові витрати (включаючи судовий збір за оскарження процесуальних документів протягом розгляду справи тощо), пов`язані з розглядом справи, стягуються судом під час ухвалення рішення по суті позовних вимог, а у разі невиконання цієї вимоги закону - шляхом ухвалення додаткового рішення (постанови).

Лінгвістична конструкція «пов`язаних з розглядом справи» визначає родову ознаку, за якою судові витрати кваліфікуються як тип витрат, який буде компенсовано стороні спору, яка їх понесла, ці витрати були пов`язані з розглядом справи (наприклад оплачений судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду про зупинення провадження у справі, тощо) та були сплачені в період від моменту подання позовної заяви і до моменту ухвалення остаточного судового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до частин першої-третьої статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал. Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Отже законодавець принципово відокремив судові рішення, як рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті заявлених позовних вимог, та ухвали щодо розгляду (вирішення) процесуальних питань.

Зміст статті 270 ЦПК України визначає можливість ухвалення саме додаткового рішення суду, що вказано у самій назві згаданої статті та в усіх відмінках наведеної норми процесуального права, а отже в розумінні наведеної норми процесуального права, додаткове рішення суду може бути ухвалено лише після винесення судом рішення суду за наслідками розгляду заявлених позовних вимоги по суті.

Заявник просив апеляційний суд ухвалити додаткове рішення про стягнення сплаченого ним судового збору щодо перегляду ухвали місцевого суду про заміну відповідача його правонаступником, яка апеляційним судом була скасована із ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні.

На час перегляду апеляційним судом ухвали суду першої інстанції (20 жовтня 2022 року), справа № 127/34971/21 перебувала на розгляді Вінницького міського суду Вінницької області, який 01 червня 2023 року ухвалив рішення по суті позовних вимог.

Відповідно, Бюро економічної безпеки України може звернутися із відповідною заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, до суду першої інстанції, який у цьому випадку, ухвалив судове рішення по суті позовних вимог.

Крім цього, Верховний Суд враховує відомості Єдиного державного реєстру судових рішень, відповідно до яких, заявник звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області про ухвалення у справі № 127/34971/21 додаткового рішення, справа щодо розгляду вказаної заяви призначено до судового засідання.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви Бюро економічної безпеки України про ухвалення додаткового рішення за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції, адже апеляційний суд не вирішував спір по суті позовних вимог, а переглянув рішення, ухваленого з процесуального питання.

Доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення норм права та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки ґрунтуються на незгоді з обставинами, встановленими апеляційним судом, зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що правильність застосування апеляційним судом норм права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга Бюро економічної безпеки України на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 06 червня 2024 року є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника Бюро економічної безпеки України - Білашової Катерини Валеріївни, на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 06 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Грошової Світлани Василівни, Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Перший відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Третій відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Тимощук Володимир Вікторович, про зняття арештів з нерухомого майна.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян