Справа № 2-212/2009
Провадження № 6/288/37/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2024 року смт. Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Рудника М. І.,

за участю секретаря судових засідань - Колодяжної Н.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

боржника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області заяву ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа по справі № 2-212/2009 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

До Попільнянського районного суду Житомирської області надійшла заява ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа по справі № 2-212/2009 про стягнення аліментів.

В даній заяві ОСОБА_1 вказує, що 17 березня 2009 року Попільнянським районним судом Житомирської області по справі № 2-212/2009 було винесено рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття сина.

Виконавчий лист вона отримала 14 травня 2009 року, а згодом він був втрачений у зв`язку з переїздом на інше місце проживання.

Через втрату виконавчого листа він не був пред`явлений до виконання, що підтверджується довідкою № 37931 від 05.07.2024 року виданою Коростишівським відділом державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ).

Оскільки, відповідач відмовляється добровільно сплачувати аліменти на утримання сина, дублікат виконавчого листа необхідний для пред`явлення до примусового виконання.

На підставі вищевикладеного заявник просить видати дублікат виконавчого листа по справі 2-212/2009 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття сина.

Заявник в судовому засіданні вимоги заяви підтримала та просила її задовольнити.

Боржник ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення вищевказаної заяви.

Суд, вислухавши заявника, боржника, дослідивши заяву та додані матеріали, оглянувши матеріали цивільної справи № 2-212/09, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 17 березня 2009 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1/4 частки заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття сина.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 18 січня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис за № 7.

Згідно довідки № 37931 від 05 липня 2024 року, виданої Коростишівським відділом державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), при перевірці Автоматизованої системи виконавчого провадження, у відділі відсутнє відкрите виконавче провадження про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу).

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною третьою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

За правилами ч. 1 ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Обов`язок звернутись із заявою до суду про видачу виконавчого листа та пред`явити виконавчий лист до виконання в межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження», покладено саме на стягувача.

Відповідно до вимог п. 17.4 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Виконавчі документи повинні бути пред`явлені до виконання в строки, встановлені статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові від 25.09.2015 року за № 8 "Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах", заява про видачу дубліката виконавчого листа повинна містити необхідні відомості для вирішення питання видачі дубліката виконавчого листа. У таких заявах потрібно зазначати назви сторін виконавчого провадження, підстави для видачі дубліката виконавчого листа; посилання на докази, якими підтверджувались би втрата виконавчого листа.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили.

Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Оскільки виконавчий лист по справі № 2-212/2009 втрачений під час переїзду заявника, суд приходить до висновку, що заява про видачу дубліката виконавчого листа підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись статтями 273, 354, 355 ЦПК України, п.17.4 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа по справі № 2-212/2009 про стягнення аліментів - задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа по справі 2-212/2009 про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття сина.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник