ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6335/24 Справа № 209/1310/24 Суддя у 1-й інстанції - Решетник Т.О Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справі Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) на ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 10 квітня 2024 року по справі за скаргою ОСОБА_1 , орган, дії якого оскаржуються Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса), на дії/бездіяльність органу примусового виконання, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання. Орган, дії якого оскаржуються Дніпровський ВДВС у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса).

Скаргу мотивувала тим, що у грудні 2023 року вона вирішила продати належну їй квартиру, що розташована у АДРЕСА_1 . Від нотаріуса вона дізналась, що на нерухоме майно накладений арешт, з приводу вирішення даного питання їй необхідно звертатися до відділу державної виконавчої служби. Вказувала, що відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження за номером 13234533, тип обтяження: арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 . Підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП 34692749, 29 лютого 2012 року, Дніпровський ВДВС Дніпродзержинського МУЮ, держ. виконавець Онищенко Г.С.

Зазначала, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, за реєстраційним номером виконавчого провадження 34692749 в автоматизованій системі виконавчого провадження записів не знайдено. Також відсутня інформація про наявність будь-якого виконавчого провадження у Єдиному реєстрі боржників відносно неї.

Посилаючись на те, що вона зверталась до ДВС із заявою, на яку отримала відповідь, що виконавче провадження, в межах якого державним виконавцем застосовано арешт майна, завершено у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачу, просила суд визнати дії начальника Дніпровського ВДВС у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) Кривенького Є.В. щодо відмови у знятті, існуючого поза межами будь-яких виконавчих проваджень, арешту, накладеного на все майно ОСОБА_1 , протиправними; зобов`язати Дніпровський ВДВС у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) зняти арешт, накладений на все майно ОСОБА_1 , який було накладено на підставі постанови державного виконавця Онищенко Г.С. Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 29 лютого 2012 року, у виконавчому провадженні 34692749, шляхом припинення обтяження нерухомого майна особи - ОСОБА_1 , номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (спеціальний розділ): 13234533 (спеціальний розділ) від 12 листопада 2012 року, обтяжувач: Дніпровський ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції, , об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; заявником значиться Дніпровський ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції, ; зобов`язати Дніпровський ВДВС у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей щодо арешту нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 10 квітня 2024 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

В апеляційній скарзі Дніпровський ВДВС у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса), посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги. Права ОСОБА_1 діями ДВС не порушені. Повернення виконавчого листа стягувачу без виконання не є підставою для зняття арешту з майна. Наголошує на тому, що суд не мав права застосовувати до виниклих правовідносин ч.1 ст.40 Закону України Про виконавче провадження у редакції закону від 2016 року, оскільки на момент завершення виконавчого провадження 26 грудня 2012 року, вказаний закон ще не був прийнятий.

08 липня 2024 року ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просила залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказувала, що арешт майна поза межами відкритого виконавчого провадження порушує її права. Тобто арешт у даному випадку не може бути направленим на виконання рішення.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 12 листопада 2012 року було зареєстровано обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП №34692749, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Згідно відповіді начальника Дніпровського ВДВС у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) Кривенького Є.В., матеріали виконавчого провадження були знищені у зв`язку з закінченням терміну його зберігання.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 суд першої інстанції констатував порушення її прав та зазначив, що, повертаючи виконавчий лист без виконання, державний виконавець в силу ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», був зобов`язаний скасувати накладений ним арешт на майно боржника.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення скарги в частині визнання дії (бездіяльності) незаконними та зобов`язання скасувати арешт майна, та з врахуванням того, що судом першої інстанції під час розгляду скарги не було застосоване законодавство, чинне на час завершення виконавчого провадження, вважає за необхідне рішення скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

При розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та за зверненнями учасників виконавчого провадження суди мають керуватися положеннями статті 55 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, Закону України «Про державну виконавчу службу», Закону України «Про виконавче провадження», іншого законодавства, яким врегульовано ці питання.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 11 вказаного Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 48 цього Закону.

Частинами першою, другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначені підстави зняття арешту з майна, у якій, серед іншого, зазначено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №2-356/12 (провадження №61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі №161/14034/20 (провадження №61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі №645/6694/15 (провадження №61-18160св19).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є співвласницею квартири АДРЕСА_2 .

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених Законом.

Представником ОСОБА_1 - адвокатом Трійченко О.В. направлено до Дніпровським ВДВС у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) заяву про зняття арешту з усього майна, що належить ОСОБА_1

23 лютого 2024 року Дніпровським ВДВС у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) повідомлено, що виконавче провадження №34692749 з виконання виконавчого листа №2-244, виданого 20 лютого 2012 року Дніпровським районним судом м.Дніпродзержиньска про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ ВТБ Банк боргу у розмірі 61 072,33 грн., в межах якого державним виконавцем застосовано арешт майна, завершено у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачу. Надати постанову від 26 грудня 2012 року не є можливим через знищення матеріалів провадження.

На запит суду першої інстанції Дніпровським ВДВС у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) надано відповідь, що матеріали виконавчого провадження №34692749 знищені у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Таким чином, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту, накладеного державним виконавцем на майно боржника у виконавчому провадженні, відомості щодо якого відсутні в органу виконавчої служби у зв`язку із знищенням, є невиправданим втручанням у його право на мирне володіння майном з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження на час звернення заявника із вказаною скаргою, відсутність фактичних майнових претензій стягувача (який з 2018 року перебуває в стані припинення).

На підставі зазначеного колегія суддів дійшла висновку про те, що незняття ДВС арешту з майна заявника саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

Разом із тим, вимоги скарги щодо зобов`язання Дніпровського ВДВС у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) виключення з Державного реєстру речових права на нерухоме майно записів про арешт майна задоволенню не підлягають, оскільки скасування обтяження речових прав здійснюється державним реєстратором на підставі судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 10 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) Кривенького Євгена Вікторовича щодо відмови у знятті, існуючого поза межами будь-яких виконавчих проваджень, арешту, накладеного на все майно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , протиправними.

Зобов`язати Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) зняти арешт, накладений на все майно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який було накладено, на підставі постанови державного виконавця Онищенко Г.С. Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 29 лютого 2012 року, у виконавчому провадженні 34692749, шляхом припинення обтяження нерухомого майна особи - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (спеціальний розділ): 13234533 (спеціальний розділ) від 12 листопада 2012 року, обтяжувач: Дніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, , об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; заявником значиться Дніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, .

В іншій частині скарги ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: А.П.Барильська

М.О.Макаров