РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2173/24

25 липня 2024 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді Грипіч Л.А.

при секретарі Вознюк Ю.В.

за участі сторін:

заявника не з`явився

представника заявника - не з`явився

заінтересованих осіб не з`явились

розглянувши в порядку окремого провадження у м.Костопіль справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Костопільська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Костопільська міська рада.

В обґрунтування заяви вказав, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є батьком заявника, є особою з інвалідністю другої групи довічно з 26.03.2024 року у зв`язку із загальним захворюванням з ураженням внутрішніх органів (онкозахворювання). Вказує, що у висновку №908 15.04.2024 встановлено наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, рекомендовано соціальні послуги по догляду. Зазначає, що дружина ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і постійний догляд за батьком здійснює заявник. Вважає, що він є єдиною працездатною особою, який на даний час, здійснює догляд та піклується про важкохворого батька ОСОБА_2 , надає йому необхідну допомогу, повністю забезпечує ліками та продуктами харчування, а також забезпечує усім необхідним. Догляд здійснює добровільно на безоплатній основі.

Просить встановити юридичний факт, а саме здійснення постійного стороннього догляду за ОСОБА_2 , який є інвалідом 2 групи та нездатний до самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, представник заявника адвокат Михайлов В.О., подав до суду клопотання про проведення судового розгляду без участі заявника та його представника, заяву просили задовольнити.

ОСОБА_2 , як заінтересована особа, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяв, у якій вказав, що ОСОБА_1 є дійсно його сином, проживає постійно з ним за однією адресою в житловому будинку. Підтверджує, що ОСОБА_1 , здійснює за ним постійний сторонній догляд, утримує та забезпечує матеріально, купує все необхідне для підтримання життєдіяльності, у тому числі необхідні продукти харчування та ліки. В силу наявних когнітивних порушень організму, ОСОБА_2 не здатний для самообслуговування і потребує постійного стороннього догляду, а також лікування, у тому числі за кордоном. Проти задоволення заяви про встановлення факту, шо має юридичне значення не заперечує, розгляд заяви просить проводити без його участі.

Костопільська міська рада, як заінтересована особа подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі та прийняття рішення за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є батьком заявника, є особою з інвалідністю другої групи довічно з 26.03.2024 року у зв`язку із загальним захворюванням з ураженням внутрішніх органів (онкозахворювання), що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №901158 від 04.04.2024 року.

Згідно з висновком №908 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 15.04.2024 року і рекомендовано ОСОБА_2 соціальні послуги по догляду. Підставою висновку є протокол ЛКК №408 від 15.04.2024 року.

Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №552 від 04.04.2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не здатний до самообслуговування, самостійного пересування та трудової діяльності.

Судом встановлено, що постійний догляд за ОСОБА_2 здійснює заявник, що підтверджуються актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 22.04.2024 року.

Статтею 3 Конституції України, визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. Держава дбає про розвиток фізичної культури і спорту, забезпечує санітарно-епідемічне благополуччя».

Суб`єктами звернення до суду із заявами про встановлення факту перебування особи на утриманні можуть бути фізичні особи, в яких на підставі чинного законодавства у разі встановлення факту виникає відповідне право.

Від встановлення факту здійснення заявником постійного стороннього догляду за особою, яка цього потребує, залежить виникнення його прав та обов`язків, визначених законами України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», «Про соціальні послуги». Крім того, встановлення даного факту має юридичне значення для особи похилого віку, яка потребує стороннього догляду.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.6 ст.13 ЗУ «Про соціальні послуги», фізичні особи, які надають послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числі членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися.

Статтею 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» визначено, що обмеження життєдіяльності це помірно виражена, виражена або значно виражена втрата особою внаслідок захворювання, травми (її наслідків) або вроджених вад здатності до самообслуговування пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності нарівні з іншими громадянами.

Постійний сторонній догляд вид догляду, яким забезпечуються інваліди із вираженими порушеннями в організмі, зумовленими професійними та загальними захворюваннями, травмами, що призводять до значного обмеження життєдіяльності, надзвичайною залежністю від постійного догляду, допомоги або нагляду інших осіб, неспроможні до самообслуговування (не можуть самостійно приймати їжу, забезпечувати гігієнічні потреби, потребують допомоги на прогулянках).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальні послуги» чинники, що можуть зумовити складні життєві обставини: а) похилий вік; б) часткова або повна втрата рухової активності, пам`яті; в) невиліковні хвороби, хвороби, що потребують тривалого лікування; г) психічні та поведінкові розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин; ґ) інвалідність.

Наказом Міністерства соціальної політики України №429 від 23.06.2020 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.07.2020 року за №643/34926, затверджено класифікатор соціальних послуг, у відповідності до якого постійний догляд вдома за місцем проживання отримувача соціальної послуги надається особам похилого віку з тяжкими формами захворювання шляхом допомоги в самообслуговуванні (дотримання особистої гігієни, рухового режиму, годування), пересуванні в побутових умовах, веденні домашнього господарства (закупівля і доставка продуктів харчування, ліків та інших товарів, приготування їжі, косметичне прибирання житла, оплата комунальних платежів, прання білизни, дрібний ремонт одягу), в організації взаємодії з іншими фахівцями та службами (виклик лікаря, працівників комунальних служб, транспортних служб тощо).

Згідно положень п.3 ч.1 ст.11 Закону України «Про соціальні послуги» до уповноважених органів системи надання соціальних послуг належать виконавчі органи рад об`єднаних територіальних громад (заінтересована особа).

При цьому суд враховує, що доказів здійснення Костопільською міською радою оформлення соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі згідно Закону матеріали справи не містять і судом таких доказів не здобуто, а безпосередньо міська рада, як заінтересована особа, жодних заперечень щодо встановлення факту догляду не висловила.

У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 ст.315 ЦПК України передбачено, що судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення розглядаються виключно в окремому провадженні судами загальної юрисдикції, що підтверджено правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21.

Як вбачається зі змісту ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України за №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У вказаній Постанові зазначено вичерпний перелік заяв, які не можуть розглядатися судами, серед яких не вказано про факт здійснення догляду за інвалідом або за престарілим, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку.

Встановлення даного факту має юридичне значення для заявника, напряму впливає на його права й обов`язки та інтереси особи з інвалідністю, яка потребує постійного стороннього догляду.

Встановлення вказаного факту не породжує спір про право.

Судові витрати залишаються за заявником.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 12, 141, 264, 293, 315 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Костопільська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , здійснює постійний сторонній догляд за своїм батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалідом другої групи, який за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та нездатний до самообслуговування.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено

01 серпня 2024 року.

СуддяЛ. А. Грипіч