Справа № 128/2678/23
Провадження № 22-ц/801/1253/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 рокуСправа № 128/2678/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Шемети Т. М., Берегового О. Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення,

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 04 квітня 2024 року у м. Вінниці суддею цього суду ОСОБА_4 , дата складання його повного тексту 04 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Позов мотивований тим, що 27 березня 2023 року ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області у справі №128/1515/14-к кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст. 28 ч.1 ст. 125, ч.1 ст.122 КК України закрито, ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 125 КК України закрито, звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди залишено без розгляду. Роз`яснено потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_1 право звернення до суду з цивільним позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, у цій ухвалі зазначено, що ОСОБА_3 16 липня 2012 року приблизно о 10 год. 30 хв., перебуваючи по вул. Морській в с. Зарванці, Вінницького району Вінницької області, на ґрунті особистих неприязних відносин, які склались між сім`ями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з метою спричинення фізичного болю та нанесення тілесних ушкоджень, незаконно, протиправно, розуміючи незаконність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, діючи з прямим умислом, наніс удари кулаками рук по тілу потерпілій ОСОБА_1 , внаслідок чого останній були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців на лівому стегні, лівому плечі та лівому передпліччі, які згідно висновку судово-медичної експертизи за №2042 від 30 жовтня 2013 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім цього, ОСОБА_3 того ж дня у той же час за вказаною вище адресою разом з ОСОБА_2 , діючи групою осіб, без попередньої змови між собою, з метою спричинення фізичного болю та нанесення тілесних ушкоджень, незаконно, протиправно, розуміючи незаконність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, умисно нанесли численні удари кулаками рук по тілу, голові та обличчі потерпілому ОСОБА_5 , внаслідок чого останньому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді крововиливу та садна на слизовій оболонці верхньої губи справа, підвивиху третього зуба на верхній щелепі справа, які згідно висновку судово-медичної експертизи за №3035 від 24 грудня 2012 року відносяться до легких тілесних ушкоджень. В свою чергу потерпілий ОСОБА_5 з метою захисту себе та дружини ОСОБА_1 , обороняючись від незаконних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , застосовуючи фізичну силу, діючи в рамках необхідної оборони від раптового нападу двох осіб, спричинив ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді саден на передній поверхні грудної клітки справа, в проекції правого ліктьового суглобу, синця та рани на лівій кисті руки, які згідно висновку судово-медичної експертизи за №2043 від 30 жовтня 2013 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_2 того ж дня у той же час за вказаною вище адресою разом з ОСОБА_3 , діючи групою осіб, без попередньої змови між собою, з метою спричинення фізичного болю та нанесення тілесних ушкоджень, незаконно, протиправно, розуміючи незаконність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, умисно нанесли численні удари кулаками рук по тілу ОСОБА_5 , внаслідок чого останньому були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді синців на голові, на задній поверхні грудної клітки зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи за №3035 від 24 грудня 2012 року відносяться до легких тілесних ушкоджень. В свою чергу ОСОБА_5 з метою захисту себе та дружини ОСОБА_1 , обороняючись від незаконних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , застосовуючи фізичну силу, діючи в рамках необхідної оборони від раптового нападу двох осіб, спричинив ОСОБА_2 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця на обличчі, крововиливу під кон`юнктиву правого ока, які згідно висновку судово-медичної експертизи за №3037 від 18 грудня 2012 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.».

Позивач вказувала, що внаслідок завдання відповідачами їй та її чоловіку ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень, які супроводжувались принизливими словесними образами в їхню з чоловіком адресу, їй було завдано моральної шкоди. В результаті одержання тілесних ушкоджень вона вимушена була терпіти фізичний біль та страждання. Вона є онкохворою людиною, перенесла в зв`язку з цим дві онкологічні операції, станом на той час проходила необхідне лікування, будь-який удар для неї був і є досить болісним та неприємним. В подальшому вона ще декілька днів відчувала біль в місцях удару, відчувала слабкість, не могла спати. Душевні страждання позивача також полягають у її переживаннях, які вона зазнала в результаті протиправних дій відповідачів щодо неї та щодо її чоловіка ОСОБА_5 , якому також було завдано тілесних ушкоджень.

Пославшись на викладене, позивач просила суд стягнути на свою користь з ОСОБА_3 150 000 грн. моральної шкоди, а з ОСОБА_2 - 100 000 грн. моральної шкоди.

04 квітня 2024 року рішенням Вінницького районного суду Вінницької області зазначений позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 13 500 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги, у яких посилаються на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просять оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі вказує на те, що в ухвалі суду від 27 березня 2023 року не встановлено факту вчинення ним будь-яких неправомірних дій відносно позивача, чого позивач також не зазначає у своєму позові; цивільний позов ОСОБА_1 у кримінальній справі був вирішений судом та вирок, у якому стягувалась моральна шкода був виконаний.

ОСОБА_3 у скарзі посилається на те, що ані ОСОБА_3 , ані ОСОБА_2 не визнавали своєї вини в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, однак зневірившись у дієвості національної судової та правоохоронної системи подали самі клопотання про закриття кримінальної справи та звільнення їх від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України, тому підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Також ОСОБА_3 указує на ряд порушень при проведенні експертизи завданих тілесних ушкоджень чоловіку позивача, за результатами якої було складено висновок, який на його думку, є недопустимим доказом у справі.

Позивач у поданому відзиві на апеляційні скарги вказує, що вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення. У ньому вона зазначає, що кримінальне провадження відносно відповідачів закрито із не реабілітуючих підстав, що тягне за собою відшкодування завданої ними шкоди позивачу; ОСОБА_3 не скористався своїм правом на подачу заяви про поворот виконання судового рішення, яким із нього були стягнуті кошти, однак яке так і не набрало законної сили; при проведенні експертизи завданих тілесних ушкоджень чоловіку позивача експертом були допущені лише формальні порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 25 березня 2015 року вироком Вінницького районного суду Вінницької області у справі №128/1515/14-к визнано винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді 180 год. громадських робіт. Звільнено ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України. ОСОБА_3 виправдано через недоведеність вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн. Звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України. Цивільний позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 500 грн. моральної шкоди та 6 000 грн. витрат на правничу допомогу, а всього - 7 500 грн. В стягненні заявленої ОСОБА_1 решти суми моральної шкоди відмовити. Цивільний позов ОСОБА_5 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1 500 грн. моральної шкоди із кожного на користь ОСОБА_5 . В стягненні решти суми моральної та матеріальної шкоди по цивільному позову ОСОБА_5 відмовлено (а. с. 52-56).

24 травня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Вінницької області зазначений вирок від 25 березня 2015 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд (а. с. 48-51).

09 грудня 2021 року вироком Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_3 виправдано за недоведеністю вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 28 ч .1 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України. ОСОБА_2 виправдано за недоведеністю вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 125 КК України (а. с. 57-65).

15 квітня 2022 року ухвалою Вінницького апеляційного суду вирок від 09 грудня 2021 року скасовано через істотне порушення норм КПК України та призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції (https://reyestr.court.gov.ua/Review/103969795).

27 березня 2023 року ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області у справі №128/1515/14-к кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст. 28 ч.1 ст. 125, ч.1 ст.122 КК України закрито, звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 125 КК України закрито, звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди залишено без розгляду. Роз`яснено потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_1 право звернення до суду з цивільним позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства. (а. с. 13-14).

Разом з тим у цій ухвалі заначено, що ОСОБА_3 16 липня 2012 року приблизно о 10 год. 30 хв., перебуваючи по вул. Морській в с. Зарванці, Вінницького району Вінницької області, на ґрунті особистих неприязних відносин, які склались між сім`ями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з метою спричинення фізичного болю та нанесення тілесних ушкоджень, незаконно, протиправно, розуміючи незаконність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, діючи з прямим умислом, наніс удари кулаками рук по тілу потерпілій ОСОБА_1 , внаслідок чого останній були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців на лівому стегні, лівому плечі та лівому передпліччі, які згідно висновку судово-медичної експертизи за №2042 від 30 жовтня 2013 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім цього, ОСОБА_3 того ж дня у той же час за вказаною вище адресою разом з ОСОБА_2 , діючи групою осіб, без попередньої змови між собою, з метою спричинення фізичного болю та нанесення тілесних ушкоджень, незаконно, протиправно, розуміючи незаконність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, умисно нанесли численні удари кулаками рук по тілу, голові та обличчі потерпілому ОСОБА_5 , внаслідок чого останньому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді крововиливу та садна на слизовій оболонці верхньої губи справа, підвивиху третього зуба на верхній щелепі справа, які згідно висновку судово-медичної експертизи за №3035 від 24 грудня 2012 року відносяться до легких тілесних ушкоджень. В свою чергу потерпілий ОСОБА_5 з метою захисту себе та дружини ОСОБА_1 , обороняючись від незаконних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , застосовуючи фізичну силу, діючи в рамках необхідної оборони від раптового нападу двох осіб, спричинив ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді саден на передній поверхні грудної клітки справа, в проекції правого ліктьового суглобу, синця та рани на лівій кисті руки, які згідно висновку судово-медичної експертизи за №2043 від 30 жовтня 2013 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_2 того ж дня у той же час за вказаною вище адресою разом з ОСОБА_3 , діючи групою осіб, без попередньої змови між собою, з метою спричинення фізичного болю та нанесення тілесних ушкоджень, незаконно, протиправно, розуміючи незаконність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, умисно нанесли численні удари кулаками рук по тілу ОСОБА_5 , внаслідок чого останньому були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді синців на голові, на задній поверхні грудної клітки зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи за №3035 від 24 грудня 2012 року відносяться до легких тілесних ушкоджень. В свою чергу ОСОБА_5 з метою захисту себе та дружини ОСОБА_1 , обороняючись від незаконних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , застосовуючи фізичну силу, діючи в рамках необхідної оборони від раптового нападу двох осіб, спричинив ОСОБА_2 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця на обличчі, крововиливу під кон`юнктиву правого ока, які згідно висновку судово-медичної експертизи за №3037 від 18 грудня 2012 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я».

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 та позивач у справі є подружжям із 1979 року (а. с. 12).

Згідно копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 з 2006 року перебуває на обліку в онкологічному диспансері та проходить відповідне лікування і реабілітацію (а. с. 15).

Відповідно до копії довідки до акта огляду МСЕК № 707546 від 12 червня 2012 року, а також індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1168 від 12 червня 2012 року ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи з 2012 року (а. с. 9-11).

16 липня 2012 року судовими медичними експертами Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи складено акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 1732, у якому вказано, що у ОСОБА_1 виявлені синці на лівому стегні, на лівому плечі, на лівому передпліччі належать до легких тілесних ушкоджень, які виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), давністю утворення в межах доби до обстеження (а. с. 18). Такий ж підсумок зроблено у висновку експерта Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи № 2042 (а. с. 24).

Згідно з інформацією, що містить Автоматизована система виконавчого провадження (ВП-спецрозділ) виконавче провадження № 49631229 за виконавчим листом Вінницького районного суду Вінницької області від 03 вересня 2015 року № 128/1515/14-к про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 500 грн. моральної шкоди та 6 000. грн витрат по юридичній допомозі, а всього 7 500 грн., закінчено 11 травня 2016 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 у зв`язку із скасуванням рішення, яке підлягало виконанню. За період перебування його на виконанні в рахунок погашення заборгованості державним виконавцем стягнуто 1 554, 50 грн в рахунок погашення заборгованості на користь стягувача, 79, 94 грн витрат, а також 155, 46 грн в рахунок погашення виконавчого збору (а. с. 66-68). Виконавче провадження № 49660042 за виконавчим листом Вінницького районного суду Вінницької області від 03 вересня 2015 року № 128/1515/14-к про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 коштів в розмірі 1 500 грн. завершено 20 квітня 2016 року, виконавчий документ повернуто на підставі ч. 1 ст. 48 (відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення). Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 22 березня 2016 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 22 липня 2015 року та призначено новий розгляд (а. с. 95 -96).

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За приписами ч. ч. 2, 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

У ч. 1 ст. 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У п. п. 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 4 (з наступними змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Системний аналіз цих положень закону дає підстави констатувати, що цивільно-правова відповідальність настає при наявності таких умов (підстав): протиправність, шкода, вина, причинний зв`язок.

Звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими (постанова Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц (провадження № 61-1059св20))

У постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) вказано, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини матеріальну шкоду.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року в справі № 367/6377/17 (провадження № 61-975св23).

У постанові Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі № 531/2332/14-к (провадження № 51-3007км18) зроблено висновок про те, що у разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. З урахуванням того, що кримінальне провадження закрито на нереабілітуючих підставах потерпіла має право вирішити питання про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2021 року у справі № 644/7193/17 (провадження № 51-2271км21), зазначено, що зважаючи на те, що Верховний Суд погодився з висновком апеляційного суду щодо необхідності звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого на підставі ст. 49 КК та закриття щодо нього кримінального провадження, цивільний позов потерпілої особи про стягнення моральної шкоди слід залишити без розгляду. Залишення позову без розгляду не перешкоджає потерпілій особі звернутися з цим позовом в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. і 284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 15 січня 2019 року у справі № 185/442/16-к, від 15 травня 2019 року у справі № 617/609/15-к, від 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к, від 10 червня 2021 року у справі № 640/11750/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 455/229/17, від 27 травня 2021 року у справі № 577/977/19, від 26 червня 2024 у справі № 205/2031/23.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду вищевикладені вимоги закону та правові висновки Верховного Суду, встановивши причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідачів та настанням шкідливих наслідків для позивача, враховавши, що кримінальне провадження про притягнення відповідачів до кримінальної відповідальності за спричинення позивачу та її чоловіку тілесних ушкоджень було закрито з нереабілітуючих підстав, а тому вважається встановленим їх заподіяння, а також зазначені в ухвалі про закриття кримінального провадження відомості про характер тілесних ушкоджень, що спричинили також і моральні страждання позивачу внаслідок протиправних дій відповідачів щодо неї та її чоловіка, а також поведінку відповідачів та тривалість відсутності достатнього відшкодування завданої шкоди відповідачами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову, зазначивши при цьому, що розумним та справедливим розміром відшкодування моральної шкоди позивачу внаслідок дій відповідача ОСОБА_3 в даному випадку буде 15 000 грн., а внаслідок дій відповідача ОСОБА_2 - 5 000 грн., оскільки завдана ним моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача не щодо неї, а лише щодо її чоловіка.

При цьому суд обґрунтовано врахував попереднє стягнення з ОСОБА_3 коштів у розмірі 1 500 грн. на відшкодування моральної шкоди позивачу та примусове стягнення їх в ході виконання вироку суду, після скасування якого поворот виконання не здійснювався та вказав, що з ОСОБА_3 слід стягнути на користь позивача різницю між 15 000 грн. та розміром шкоди, який стягнутий вироком суду у розмірі 1 500 грн., а саме 13 500 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що в згаданій вище ухвалі суду від 27 березня 2023 року не встановлено факту вчинення ним будь-яких неправомірних дій відносно позивача, чого позивач також не зазначає у своєму позові, не беруться судом до уваги, адже у даній справі ОСОБА_1 заявила вимогу про стягнення із ОСОБА_2 на свою користь моральної шкоди, пов`язаної із тим, як вона вказує у позову, що він завдав тілесних ушкоджень її чоловікові ОСОБА_5 , через що позивач переживала про стан свого чоловіка.

Разом з тим, у розумінні ч. 6 ст. 82 ЦПК України особа звільняється від доказування тих обставин, що були встановлені ухвалою про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Натомість у даному випадку відповідач ОСОБА_2 не заперечує того, що згадане вище діяння ним не вчинялося відносно чоловіка позивача.

Посилання ОСОБА_2 у скарзі на те, що цивільний позов ОСОБА_1 у кримінальній справі був вирішений судом та вирок, у якому стягувалась моральна шкода був виконаний, відхиляються апеляційним судом, адже у кримінальній справі моральна шкода стягувалась із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 , однак із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 не стягувалась.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що ані ОСОБА_3 , ані ОСОБА_2 не визнавали своєї вини в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, однак зневірившись у дієвості національної судової та правоохоронної системи, подали самі клопотання про закриття кримінальної справи та звільнення їх від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України, тому підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні, не можна визнати обґрунтованим, адже кримінальне провадження відносно відповідачів закрите саме з підстав, що не є реабілітуючими, тому між протиправними діями відповідачів, їх виною у вчиненні кримінальних правопорушень та наслідками у виді заподіяння позивачу, як потерпілій особі, є причинно-наслідковий зв`язок, а відповідачі на продовженні судового розгляду кримінальної справи та ухваленні виправдувального вироку відносно них не наполягали, тому повинні відшкодовувати завдану позивачу шкоду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на ряд порушень при проведенні експертизи завданих тілесних ушкоджень чоловіку позивача, за результатами якої було складено висновок, який на його думку, є недопустимим доказом у справі, однак наведені скаржником порушення не мають правового значення для вирішення цього спору, оскільки у рамках цієї цивільної справи чоловік позивача не звертався із вимогою про стягнення із відповідачів моральної шкоди на його користь.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю (п. 9 ч. 1 ст. Закону України «Про судовий збір»).

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи, що ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору як інвалід 2 групи, то судові витрати зі сплати ним судового збору за подачу апеляційної скарги слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення, враховуючи, що ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору як інвалід 2 групи, то судові витрати зі сплати ним судового збору за подачу апеляційної скарги слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судові витрати зі сплати судового збору ОСОБА_3 за подачу апеляційної скарги слід залишити за ним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 04 квітня 2024 року без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги ОСОБА_2 компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги ОСОБА_3 залишити за ним.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Т. М. Шемета

О. Ю. Береговий