Справа № 598/1176/24
провадження № 2/598/323/2024
РІШЕННЯ

іменем України

"05" серпня 2024 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Щербатої Г.Р.

секретаря Казмірук Н.В.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Збаражі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на малолітню дитину,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що шлюб із відповідачем не склався через різні погляди на життя, в результаті чого між ними часто виникали суперечки, скандали, сварки, що кожний раз спричиняло їй душевні страждання. З січня 2024 року сторони проживають окремо, припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть, а тому шлюб є формальним, що суперечить їх інтересам. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, оскільки дитина перебуває на її утриманні, а відповідач батько дитини в добровільно не надає засоби на утримання малолітнього сина.

Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 31.05.2024 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі.

Від представника позивача адвоката Радібової І.О. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду надійшла заява, в якій він просить справу розгляди у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю.

Оскільки, особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає можливим проведення розгляду справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовна заява підставна і підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 28.08.2011 року у відділі ДРАЦС Збаразького районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 96.

Від цього шлюбу подружжя має дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає із матір`ю та перебуває на її утриманні.

Відносини між подружжям свідчать про те, що сім`я розпалася і сторони подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо і миритися не бажають.

Відповідач проживає від сім`ї окремо, матеріальної допомоги на утримання дітини не надає.

Згідно ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як слідує із змісту ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Як слідує із змісту ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Проаналізувавши докази по даній справі, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу суперечить інтересам сторін і має істотне значення, а тому є законні підстави для розірвання даного шлюбу.

Окрім того, суд вважає за необхідне, в даному конкретному випадку, визначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211, 20 грн. щодо позову в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Керуючись ст.ст. 105, 110, 112, 180, 183 СК України, ст. ст. 4, 12, 81, 141, 200, 263, 265, 268, 352 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений 28.08.2011 року у відділі ДРАЦС Збаразького районного управління юстиції Тернопільської області, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , актовий запис №96.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, однак не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14 травня 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211, 20 грн. щодо позову в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дане рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено та підписано 05 серпня 2024 року.

Суддя Галина ЩЕРБАТА