ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/399/24 Справа № 183/376/22 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
30 липня 2024 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача - Никифоряка Л.П.,
суддів - Гапонова А.В., Новікової Г.В.,
розглянувши без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпро заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Макаренка Олександра Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, боржник - ОСОБА_3 , стягувач - ОСОБА_1 , -
У грудні 2023року ОСОБА_2 звернувся в суд з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, боржник - ОСОБА_3 , стягувач - ОСОБА_1 .
Заява обґрунтовувалась тим, що 10 квітня 2023року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження ухвалено рішення у цивільній справі. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2023 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Усунуто ОСОБА_1 перешкоди з боку ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в користуванні житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 977,20 грн.
10 серпня 2023року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ОСОБА_1 видано виконавчий лист № 183/376/22 до боржника ОСОБА_2
16 листопада 2023року державним виконавцем Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Адаменком М.М. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 за виконавчим листом № 183/376/22, за яким необхідно усунути ОСОБА_1 перешкоди з боку ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в користуванні житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення до будинку.
Заявник зазначав, що ОСОБА_2 не є і ніколи не був власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як не є і ніколи не був законним володільцем зазначеного нерухомого майна. 15 березня 2022року ОСОБА_2 виїхав за межі України, на цей час проживає у Швейцарії. На час подання заяви житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , як об`єкт цивільних прав та обов`язків на час відкриття виконавчого провадження знищено у зв`язку з демонтажем 28 червня 2023року, про що 30 червня 2023року до Державного реєстру речових прав внесені відповідні відомості. За вказаною адресою на цей час здійснюється будівництво нового будинку, щодо якого право користування житловим приміщенням у ОСОБА_1 відсутнє. За змістом мотивувальної частини постанови Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023року матеріали справи свідчать про вчинення перешкод ОСОБА_1 у користуванні житлом із боку власника майна ОСОБА_3 . Обставин здійснення таких перешкод з боку ОСОБА_2 Дніпровським апеляційним судом не встановлено.
Заявник вказував, що оскільки житловий будинок демонтований за відсутності і поза волею ОСОБА_2 , а на недобудований будинок права користування ОСОБА_1 не встановлено, фактичне знищення житлового будинку припиняє право користування стягувача та унеможливлює виконання боржником, який не є власником чи володільцем, зобов`язання усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим приміщенням.
Ураховуючи викладене, заявник виклав вимогу про визнання виконавчого листа № 183/376/22, виданого від 10 серпня 2023 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області стягувачу ОСОБА_1 до боржника ОСОБА_2 , таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2024року у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2024року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.
Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2024року залишено без змін.
13 червня 2024року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Макаренка О.А. про ухвалення додаткового рішення, яка обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції при ухваленні судового рішення не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, що складаються із витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
У частині четвертій статті 270 ЦПК України зазначено, що у випадку необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи у судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне заяву задовольнити та ухвалити у справі додаткове судове рішення, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012року, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020року у справі № 755/9215/15-ц).
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018року у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18).
Відповідно до пункту 4.1 договору про надання правової допомоги від 25 серпня 2023року розмір гонорару за цим договором та порядок його оплати по ньому встановлюється додатковою угодою.
У додатковій угоді від 21 травня 2024року сторони узгодили, що сума гонорару адвоката складатиме 3 000,00 грн.
Згідно акту здачі-приймання робіт (надання юридичних послуг) від 13 червня 2024року адвокат надав клієнту правову допомогу, яка включає перелік виконаних робіт, а саме: усна юридична консультація клієнта щодо змісту апеляційної скарги; підготовка відзиву на апеляційну скаргу; участь в судовому засіданні; підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення. Загальна вартість наданої допомоги склала 3 000,00 грн.
Отже, зазначене підтверджує фактичне здійснення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Заяви про зменшення цих витрат заявник ОСОБА_2 та його представник не подавали, хоча були повідомлені про розгляд справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.129).
З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов висновку про доведеність ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 3 000,00 грн та їх співмірність складності справи та виконаним адвокатом обсягу роботам, часу, виплаченого гонорару.
Ураховуючи, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2024року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2024року залишено без змін, однак питання щодо розподілу судових витрат, понесених стягувачем ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, не вирішено, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Макаренка О.А. та ухвалення додаткового судового рішення у справі.
Керуючись статтями 141, 270, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Макаренка Олександра Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.
Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 30 липня 2024року.
Судді: