Провадження № 2/761/5819/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Притула Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист часті, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, -

ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2021 року до Подільського районного суду м. Києва надійшла зазначена позовна заява.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20.05.2022 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 25.01.2024 року направлено вказану справу за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

19.02.2024 року вказана справа надійшла до Шевченківського районного суду м..Києва.

В своїх вимогах з врахуванням заяви від 14.02.2022 року позивач просить:

1. визнати недостовірною, та такою, що принижує честь, гідність, достоїнство і ділову репутацію ОСОБА_1 , 1970 року народження, що поширена ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на ютуб-каналі «ІНФОРМАЦІЯ_2» (ІНФОРМАЦІЯ_3) y програмі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4», а саме:

- ОСОБА_2 : «Он не хотел жить и заниматься бизнесом и делами»;

- ОСОБА_2 : «После этого мы дали интервью «Форбс». Этому же ОСОБА_6 . Мы дали ему втроём интервью: я, ОСОБА_1 старший и младший о том, что у нас нет никаких материальных претензий ни к кому, а тем более к ОСОБА_7 »;

- ОСОБА_8 : « ОСОБА_9 , я задам неудобный, нехороший вопрос, но я его задам: «Это правда, что ОСОБА_1 с 12 лет был наркоманом?...»;

- ОСОБА_2 : «С шестнадцати…»;

- ОСОБА_8 : « А это были тяжёлые наркотики?... »;

- ОСОБА_2 : «На сколько я знаю, да…»;

- ОСОБА_8 : «Он кололся?...»;

- ОСОБА_2 : «Да, он себя не жалел... Умирал раз пять... Его с того света доставали достаточно часто…»;

- ОСОБА_8 : «Мне говорили, что отец очень переживал по этому поводу, не хотел ломать ему судьбу, по этой причине лечил его принудительно, но не лишал дееспособности и не назначал ему опекуна. Это так?»;

- ОСОБА_2 : « Ну , конечно. Очень переживал за него...»;

- ОСОБА_2 : «Он выбрал путь грязный, шантажа. Ещё пол беды, когда б он шантажировал собой, а он шантажирует моей семьёй, он шантажирует самым дорогим человеком, который был в моей жизни - моим отцом»;

- ОСОБА_8 : «На момент убийства отца тебе было всего 19 лет и у тебя на руках оказались недееспособный фактически старший брат...»;

- ОСОБА_8 : «В 2013 году ты с братом говорил журналисту ОСОБА_11 , да, тому же самому, который в последствии снял фильм, что никаких претензий относительно наследства у тебя нет. И брат говорил то же самое. Почему он внезапно изменил ригорику? Тоже, потому, что нужны деньги и он хочет заработать их таким образом»;

- ОСОБА_2 : «Я думаю, что да. Он никогда бизнесом не занимался, поэтому он не понимает, каким образом можно заработать.»;

- ОСОБА_2 : «Да, вот здесь есть вопрос, потому что, правильно, и повторюсь, что фильм нужно было снимать о памяти отца - великом человеке, который прожил огромную жизнь, который после себя оставил наследие. Не наследство, а мыслей, желания и стремления. То, к чему нужно было стремиться, учиться идти вперёд. А то, что сделал этот фарс и шантаж, как сделал из него ОСОБА_12 , я не уважаю.»;

- ОСОБА_8 : «Чем занимаются сегодня твои братья - ОСОБА_1-старший и ОСОБА_1-младший?»;

- ОСОБА_2 : «Обвиняют других людей и шантажируют.».

2. Зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 упродовж 10 календарних після набрання рішення законної сили спростувати недостовірну, та таку, що принижує честь, гідність, достоїнство і ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, способом, яким вона була поширена.

Вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на ютуб-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( ІНФОРМАЦІЯ_3) y рубриці «ІНФОРМАЦІЯ_2 » вийшла програма ОСОБА_13 за участі відповідача ОСОБА_14 «ІНФОРМАЦІЯ_4».

Вказане інтерв`ю містить висловлювання, які є очевидно недостовірними щодо позивача та принизили його честь, гідність, достоїнство і ділову репутацію.

Позивач обґрунтовує недостовірність інформації наступним.

Фраза 1 ОСОБА_2 : «Он не хотел жить и заниматься бизнесом и делами».

Вказана фраза є очевидно недостовірною, адже вказує на небажання позивача жити та займатися бізнесом. Це спростовується його трудовою книжкою, довідкою ОСББ та публічною інформацією про наявність бізнесу.

Фраза 2 ОСОБА_2 : «После этого мы дали интервью «Форбс». Этому же ОСОБА_6 . Мы дали ему втроём интервью: я, ОСОБА_1 старший и младший о том, что у нас нет никаких материальных претензий ни к кому, а тем более к ОСОБА_18»

У згаданому інтерв`ю ОСОБА_17 самостійно повідомив про відсутність претензій до ОСОБА_18 . Позиція позивача щодо вказаних обставин (претензій до ОСОБА_18 ) є абсолютно протилежною.

Фрази 3 ОСОБА_8 : « ОСОБА_9 , я задам неудобный, нехороший вопрос, но я его задам: «Это правда, что ОСОБА_1 с 12 лет был наркоманом»?...»; ОСОБА_2 : « С шестнадцати »; ОСОБА_8 : « А это были тяжёлые наркотики? »; ОСОБА_2 : «На сколько я знаю, да»; ОСОБА_8 : Он кололся?; ОСОБА_2 : «Да, он себя не жалел… Умирал раз пять… Его с того света доставали достаточно часто…».

Стверджувальне питання ОСОБА_13 та стверджувальна відповідь ОСОБА_19 про те що позивач був наркоманом з 16 років є очевидно недостовірною інформацією.

Це спростовується довідкою КМ НКЛ «Соціотерапія» від 08.02.2022 року та військовим квитком про проходження військової служби.

Фраза 4. ОСОБА_8 : «Мне говорили, что отец очень переживал по этому поводу, не хотел ломать ему судьбу, по этой причине лечил его принудительно, но не лишал дееспособности и не назначал ему опекуна. Это так?»

ОСОБА_2 : «Ну, конечно. Очень переживал за него…».

Інформація про те, що позивач є хворою людиною, з порушеною психікою та нервовою системою, лікувався примусово є недостовірною. Жодних доказів обмеження дієздатності позивача чи визнання його недієздатним у встановленому законом порядку не існує.

Фраза 5 ОСОБА_2 : «Он выбрал путь грязный, шантажа. Ещё пол беды, когда б он шантажировал собой, а он шантажирует моей семьёй, он шантажирует самым дорогим человеком, который был в моей жизни - моим отцом».

Вказана фраза містить очевидно недостовірну інформацію на дискредитацію позивача адже ніяким шантажем він ніколи не займався, а лише намагався знайти та з`ясувати хто став вигодонабувачем смерті його батька.

Фраза 6. ОСОБА_8 : «На момент убийства отца тебе было всего 19 лет и у тебя на руках оказались недееспособный фактически старший брат…».

Таким чином, поширену інформацію про фактичну недієздатність позивача (на момент смерті його батька (1997 рік), по-перше, можна перевірити на правдивість, по-друге, вона є недостовірною, по-третє, направлена на порушення його немайнових прав.

ОСОБА_2 : «Да, вот здесь есть вопрос, потому что, правильно, и повторюсь, что фильм нужно было снимать о памяти отца - великом человеке, который прожил огромную жизнь, который после себя оставил наследие. Не наследство, а мыслей, желания и стремления. То, к чему нужно было стремиться, учиться идти вперёд. А то, что сделал этот фарс и шантаж, как сделал из него Женя, я не уважаю.».

У ході перегляду даного сюжету складається стійке переконання у тому, що ОСОБА_3 умисно скеровував діалог в бік формулювання запитань, які мали на меті дискредитувати позивача в очах глядачів цього відео та фільму «Спадкоємець», оскільки ця програма вийшла напередодні офіційної презентації фільму «Спадкоємець».

Зловживаючи правом власника телеканалу, ОСОБА_3 не тільки запитував ОСОБА_2 . приватну інформацію про позивача, розголошення якої потребує щонайменше його погодження, а й формулював запитання в такий спосіб, що, навіть залишаючись без відповіді, ними принижувалась честь, гідність, достоїнство і ділова репутація позивача.

За таких умов в результаті інтерв`ювання ОСОБА_2 відбулося поширення ОСОБА_3 недостовірної інформації шляхом демонстрації для невизначеного кола осіб як в Україні, так і за кордоном, через власний ютуб-канал. На думку позивача, такі дії спричинили порушення його особистих немайнових прав, а саме принижено його честь, гідність, достоїнство і ділову репутацію, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

22.09.2022 року до Подільського районного суду м. Києва надійшов відзив на позов уповноваженого представника ОСОБА_3 в якому він просить відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 , як журналіст лише ставив запитання ОСОБА_2 , без вживання констатуючих виразів та фактів, в тому числі щодо фраз-запитань, які є предметом даного позову. Будь-яка інформація стосовно позивача, його приватного життя, діяльності ОСОБА_3 не поширювалась. Також, позивач не надав доказів фактичного заподіяння шкоди його честі, гідності, ділової репутації. Поширена ОСОБА_2 інформація є оціночним судженням, а тому не підлягає спростуванню.

13.02.2023 року до Подільського районного суду м. Києва надійшов відзив на позов уповноваженого представника ОСОБА_2 в якому вона просить відмовити у задоволенні позову, оскільки інформація, яку позивач вважає відносно себе недостовірною, носить виключно оціночний суб`єктивний критичний характер, а така критика дій була зроблена в допустимих межах. Також, позивач не надав доказів фактичного заподіяння шкоди його честі, гідності, ділової репутації.

26.03.2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов відзив на позов від представника ОСОБА_2 , який є аналогічним з попереднім відзивом, поданим до Подільського районного суду м. Києва.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Оцінивши в сукупності надані суду докази, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на ютуб-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (ІНФОРМАЦІЯ_3) y рубриці « ІНФОРМАЦІЯ_2 » вийшла програма ОСОБА_13 з відповідачем ОСОБА_14 «ІНФОРМАЦІЯ_4».

У вказаному інтерв`ю відповідачами були висловлені наступні фрази:

- ОСОБА_2 : «Он не хотел жить и заниматься бизнесом и делами»;

- ОСОБА_2 : «После этого мы дали интервью «Форбс». Этому же ОСОБА_6 . Мы дали ему втроём интервью: я, ОСОБА_1 старший и младший о том, что у нас нет никаких материальных претензий ни к кому, а тем более к ОСОБА_7 »;

- ОСОБА_8 : « ОСОБА_9 , я задам неудобный, нехороший вопрос, но я его задам: «Это правда, что ОСОБА_1 с 12 лет был наркоманом?...»;

- ОСОБА_2 : «С шестнадцати…»;

- ОСОБА_8 : « А это были тяжёлые наркотики?... »;

- ОСОБА_2 : «На сколько я знаю, да…»;

- ОСОБА_8 : «Он кололся?...»;

- ОСОБА_2 : «Да, он себя не жалел... Умирал раз пять... Его с того света доставали достаточно часто…»;

- ОСОБА_8 : «Мне говорили, что отец очень переживал по этому поводу, не хотел ломать ему судьбу, по этой причине лечил его принудительно, но не лишал дееспособности и не назначал ему опекуна. Это так?»;

- ОСОБА_2 : « Ну , конечно. Очень переживал за него...»;

- ОСОБА_2 : «Он выбрал путь грязный, шантажа. Ещё пол беды, когда б он шантажировал собой, а он шантажирует моей семьёй, он шантажирует самым дорогим человеком, который был в моей жизни - моим отцом»;

- ОСОБА_8 : «На момент убийства отца тебе было всего 19 лет и у тебя на руках оказались недееспособный фактически старший брат...»;

- ОСОБА_8 : «В 2013 году ты с братом говорил журналисту ОСОБА_11 , да, тому же самому, который в последствии снял фильм, что никаких претензий относительно наследства у тебя нет. И брат говорил то же самое. Почему он внезапно изменил ригорику? Тоже, потому, что нужны деньги и он хочет заработать их таким образом»;

- ОСОБА_2 : «Я думаю, что да. Он никогда бизнесом не занимался, поэтому он не понимает, каким образом можно заработать.»;

- ОСОБА_2 : «Да, вот здесь есть вопрос, потому что, правильно, и повторюсь, что фильм нужно было снимать о памяти отца - великом человеке, который прожил огромную жизнь, который после себя оставил наследие. Не наследство, а мыслей, желания и стремления. То, к чему нужно было стремиться, учиться идти вперёд. А то, что сделал этот фарс и шантаж, как сделал из него Женя, я не уважаю.»;

- ОСОБА_8 : «Чем занимаются сегодня твои братья - ОСОБА_1-старший и ОСОБА_1-младший?»;

- ОСОБА_2 : «Обвиняют других людей и шантажируют.».

Так, відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом статей 94, 277 ЦК України, частини четвертої статті 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації..

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції.

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, враховуючи висновок Європейського суду з прав людини, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначив, що відповідачами було розповсюджено недостовірну інформацію щодо позивача на ютуб-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (ІНФОРМАЦІЯ_3) y рубриці «ІНФОРМАЦІЯ_2», а саме у програмі ОСОБА_13 з відповідачем ОСОБА_14 «ІНФОРМАЦІЯ_4».

Як вбачається з оспорюваних позивачем фраз ОСОБА_3 , то останні викладені у формі запитань, що не може бути фактичним твердженням, оскільки питання є способом отримання інформації, а не її розповсюдженням, тому суд не вбачає підстав для визнання недостовірною інформації, озвученої ОСОБА_3 y програмі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4» на ютуб-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Також, суд вважає, що відповіді ОСОБА_2 , на поставлені ОСОБА_3 y програмі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4» на ютуб-каналі «ІНФОРМАЦІЯ_2» запитання, є оціночними судженнями, оскільки останні не містять в собі викладення певних фактів щодо життя позивача та не порушують його немайнові права.

Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не обґрунтовані, а тому позов не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист часті, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г. Притула