ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 556/1632/23

провадження № 61-2709св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: Служба у справах дітей Володимирецької селищної ради Вараського району Рівненської області, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_3 , на постанову Рівненського апеляційного суду від 25 січня 2024 року у складі колегії суддів: Шимківа С. С., Ковальчук Н. М., Хилевича С. В.,

Історія справи

Короткий зміст заявлених вимог

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Володимирецької селищної ради Вараського району Рівненської області, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей разом з батьком.

В обґрунтування позову вказував, що відповідач, ОСОБА_1 , є матір`ю двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьки дітей перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 2013 року.

На теперішній час батьки дітей разом не проживають: малолітні діти фактично проживають разом із матір`ю у житловому будинку бабусі (матері дружини) та іншими членами родини за адресою: АДРЕСА_1 , за обставин, які батько дітей вважає протиправними та такими, що грубо порушують його права, як батька та права двох його малолітніх дітей.

З початку лютого 2022 року вся родина: мати, батько, як подружжя, та двоє їх малолітніх дітей проживали у Німеччині, де батько дітей працює та має чималий стабільний щомісячний дохід.

З березня 2022 року усі члени родини були офіційно зареєстровані за місцем проживання у Німеччині та отримували фінансову підтримку від держави, що підтверджується довідкою про реєстрацію усіх членів родини.

Діти були оформлені та відвідували школу за місцем проживання у Німеччині, що підтверджується довідками на дітей з навчального закладу.

24 жовтня 2022 року дружина разом із малолітніми дітьми перетнула кордон Німеччини та попрямувала до України. Про залишення місця проживання дітей у Німеччині, повернення їх до України у час, коли йдуть активні бойові дії в умовах воєнного стану в країні, між батьком та матір`ю дітей жодного разу не було розмови.

У листопаді 2022 року батько дітей звернувся до Служби у справах дітей Володимирецької селищної ради з метою визначення способу його участі у вихованні малолітніх дітей.

За фактом протиправних дій матері батьком до органів поліції Німеччини подано заяву про вчинення правопорушення. Районним управлінням поліції округу Райн -Зіг Німеччини відкрито провадження за фактом незаконного вивезення дітей з місця безпечного проживання родини.

Міністерством юстиції України було надано відповідь Федеральному управлінню юстиції ФРН щодо справи повернення дітей.

У листопаді 2022 року батько дітей звернувся до Служби у справах дітей Володимирецької селищної ради з метою визначення способу участі того з батьків, хто мешкає окремо.

У грудні 2022 року службою у справах дітей такий спосіб було визначено, однак позивач не згоден з таким порядком, крім того, вважає, що навіть такий порядок мати дітей грубо порушує: не дає батьку спілкуватися із дітьми під привидом відсутності зв`язку, усіма способами перешкоджає батьку самому зв`язатися із дітьми, здійснює постійні погрози на адресу батька дітей стосовно того, щоб він перестав приймати участь у житті дітей, цікавитися їх розвитком та спілкуватися із дітьми взагалі.

Він як батько безпосередньо приймає участь у житті, гармонійному розвитку та вихованні дітей. Систематично контактує з вчителями, директором навчального закладу, де навчаються син і дочка. Позивачем регулярно сплачуються витрати на дітей, як на харчування, одяг, так і на інші необхідні речі для дітей відповідного віку. Витрати на харчування дітей у шкільній їдальні також сплачуються батьком. Оскільки батьки дітей не можуть дійти згоди щодо місця проживання малолітніх дітей, батько вимушений звернутися до суду із захистом прав своїх малолітніх сина та дочки шляхом подання позовної заяви про встановлення місця проживання дітей разом з ним.

Просив суд:

визначити місце проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком - ОСОБА_1 за місцем його проживання.

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою, в якій просила залучити її до участі у справі та у зв`язку з тим, що невістка ОСОБА_6 неспроможна в повній мірі забезпечити належне утримання онуків, бо не має самостійного доходу, а їх батько - ОСОБА_6 перебуває за кордоном, просила передати їм - бабі з дідом на проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 жовтня 2023 року у складі судді Іванків О. В., в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Володимирецької селищної ради Вараського району Рівненської області, третя особа, яка заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з батьком відмовлено в повному обсязі. Малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передано на виховання та проживання бабі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , пенсіонерці, яка проживає в АДРЕСА_2 .

Рішення суду мотивоване тим, що в ході судового розгляду ні позивач, ні відповідач не надали суду переконливих доказів, які б засвідчили, що батько або матір малолітніх дітей спроможні створити належні умови для виховання, розвитку, утримання та навчання дітей, забезпечити найкраще дотримання їх інтересів.

Зокрема, батько дітей, позивач ОСОБА_6 , перебуває за межами України, у зв`язку з чим умови його проживання, праці, рівень доходу та середовище можливого перебування дітей не досліджені в повній мірі уповноваженим державним органом України, а відтак не можуть бути оцінені і судом.

Матір дітей - відповідач ОСОБА_6 - не має власного житла та самостійного доходу, не працює, і не спроможна в силу цього забезпечити необхідний для дітей рівень утримання, забезпечення та розвитку.

Ці встановлені судом обставини повністю ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні письмових доказах, в т. ч. матеріалах переписки за наслідками перевірок, проведених за зверненнями ОСОБА_7 , актах обстеження житлово-побутових умов, а також підтверджуються висновком Служби у справах дітей Володимирецької селищної ради № 115 від 14 вересня 2023 року. Показання допитаних за клопотанням представника відповідача свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не спростовують висновків суду.

Таким чином, суд приходить до переконання, що ні визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з батьком, як про це просить позивач, ні залишення дітей з матір`ю не відповідає інтересам дітей.

В даній справі баба дітей ОСОБА_2 залучена до справи як третя особа, і висловила вимогу про передачу їй дітей.

Розглядаючи цю вимогу, суд прийняв до уваги, що ОСОБА_2 забезпечена благоустроєним житлом, має постійний дохід, разом з нею проживає чоловік ОСОБА_10 , який є дідом малолітніх дітей, а також донька з дитиною. При цьому житлово-побутові умови в будинку діда та баби є задовільними, для дітей створені належні умови, дід ОСОБА_10 також забезпечений самостійним доходом. ОСОБА_2 проявляє інтерес до життя онуків, спілкується з ними. З часу свого народження і до 24 лютого 2022 року, тобто протягом достатньо тривалого часу, малолітні діти ОСОБА_11 та ОСОБА_5 разом з батьками постійно проживали саме в с. Букатинка Могилів-Подільського району Вінницької області в будинку діда та баби ОСОБА_1, тому передача дітей бабі поверне їх у звичне та найбільш сприятливе в даних умовах середовище.

З приводу вимоги ОСОБА_2 представник позивача не заперечував, представник третьої особи - Служби у справах дітей Володимирецької селищної ради - підтримав вказану вимогу, виходячи із необхідності забезпечити інтереси дітей. В той же час, відповідач та її представник, заперечуючи проти передачі дітей бабі ОСОБА_2 не надали на підтвердження своїх заперечень жодних доказів.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей із батьком, недоведений і не підлягає задоволенню.

В той же час, враховуючи що за висновком органу опіки та піклування, з яким повністю погоджується і суд, жоден із батьків не може створити дітям належних умов для виховання та розвитку, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу третьої особи - баби ОСОБА_2 та передати їй малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Рівненського апеляційного суду від 25 січня 2024 рокуапеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кругліцької В. М. задоволено.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 жовтня 2023 року, в частині передання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на виховання та проживання бабі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , пенсіонерці, яка проживає в АДРЕСА_2 , скасовано.

У задоволенні заяви третьої особи - ОСОБА_2 про передання їй малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовлено.

У іншій частині рішення суду залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції не дослідив думку дітей при визначенні місця їх проживання та дійшов хибного висновку про передання дітей на проживання та виховання бабі дітей ОСОБА_2 .У даній справі не встановлено, що мати дітей ОСОБА_1 жорстоко поводиться з дітьми чи не піклується про них, а середовище в якому вони проживають є особливо непридатним або неблагополучним.

Висновок місцевого суду стосовно того, що передача дітей в родину баби ОСОБА_2 відповідатиме їх інтересам та поверне їх у звичне середовище суперечить обставинам справи та положенням чинного законодавства, оскільки судом не враховано сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан дітей.

Відібрання дітей від матері та передача на виховання та проживання до баби ОСОБА_2 не буде для них звичним та безпечним середовищем, так як з жовтня 2022 року і до тепер діти проживають разом з матір`ю в с. Довговоля Вараського району, де відвідують навчальний заклад.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що проживання дітей з матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дітей.

Ураховуючи те, що судом першої інстанції, в частині передання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на виховання та проживання бабі - ОСОБА_2 неповно з`ясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним, у цій частині, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні вимоги третьої особи ОСОБА_2 про передання їх дітей на проживання та виховання.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка звернулась з касаційною скаргою

У лютому 2024 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний Суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу, через представника ОСОБА_3 , в якій просив скасувати постанову Рівненського апеляційного суду від 25 січня 2024 року, рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 жовтня 2023 року залишити в силі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що:

суд апеляційної інстанції ігноруючи висновок органу опіки та піклування не застосував частину третю статті 171 СК України, якою передбачено, що суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси, не звернув уваги, що ОСОБА_12 9 років, а Ангеліні 8 років, тому їх думка повинна враховуватись, але не є обов`язковою для врахування при визначенні їх місця проживання;

суд не взяв до уваги висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 727/3856/18, від 27 січня 2021 року у справі № 727/3856/18та від 26 січня 2023 року у справі №164/812/21.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить про те, що постанова суду апеляційної інстанції оскаржується лише в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_2 про передання їй малолітніх дітей, тому в іншій частині не оскаржується та в касаційному порядку не переглядається.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано справу з суду першої інстанції.

У травні 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 15 квітня 2024 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 727/3856/18, від 26 січня 2023 року у справі № 164/812/21 та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України.

Фактичні обставини

Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 разом з дітьми проживає за місцем її реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 в будинку її батьків. ОСОБА_1 проживає у ФРН.

Висновком органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітніх дітей, що затверджений рішенням виконавчого комітету Володимирецького районного Рівненської області від 14 вересня 2023 року № 115 відповідно до акту обстеження умов проживання від 24 серпня 2023 року встановлено: " ОСОБА_1 спільно з дітьми проживає в своїх батьків, де, крім неї ще мешкає дві сестри з дітьми. Загалом, в будинку перебуває 11 чоловік, з них 6 дітей. Умови проживання задовільні, проте помешкання потребує ремонту. Наявні меблі старі, мають неестетичний вигляд. Діти мають місце для сну, ОСОБА_12 має окреме ліжко , ОСОБА_14 - спільне з матір`ю, окрім ОСОБА_15 з дітьми в кімнаті ще перебуває сестра з двома дітьми. Місцем для навчання облаштовано кухонний стіл. Продукти та гаряче харчування наявне. Ведеться невелике домашнє господарство, є коза та кури. Одяг та взуття мають зношений вигляд, новопридбаний одяг дітям до школи відсутній, наявний мінімальний перелік канцелярського приладдя, що є недостатнім. Загалом, діти забезпечені лише мінімально необхідними благами, що потрібні для їхнього життя та виховання.

Відповідно до характеристики від 07 червня 2023 року № 309, виданої виконкомом Володимирецької селищної ради с. Довговоля, громадянка ОСОБА_1 спиртних напоїв не вживає, на неналежне виконання батьківських обов`язків від сусідів чи жителів села скарг не надходило, за час проживання на території громади зарекомендувала себе посередньо. Не працює.

Відповідно до виписок із медичної карти амбулаторного хворого, надісланих Володимирецькою БЛ від 08 червня 2023 року № 742/01-20/23, ОСОБА_11 та ОСОБА_5 спостерігаються у лікаря-педіатра ОСОБА_16 , у зимово-весняний період обоє хворіють простудними захворюваннями, переважно лікуються амбулаторно. У ОСОБА_14 виявлено затримку психомовного розвитку. Мама постійно з`являється на медичні огляди, рекомендації щодо лікування виконує.

Соціальними фахівцями 24 серпня 2023 року проведено оцінку потреб сім`ї ОСОБА_1 , про що складено відповідний акт № 152, згідно якого ОСОБА_12 та ОСОБА_14 не висловлюють бажання спілкуватися з татом, дається взнаки проживання в різних країнах та наявність колишніх образ. Умови проживання в АДРЕСА_1 задовільні, однак, по причині мешкання в будинку великої кількості осіб, діти не мають окремих місць для сну, навчання та проведення дозвілля. Відсутність особистого простору негативно впливає на рівень їхнього розвитку. Запас канцтоварів до школи в дітей мінімальний та недостатній. Новопридбаного одягу та взуття по сезону немає. ОСОБА_17 підтвердила власну вагітність, по причині якої не може виконувати фізичні навантаження. Постійний матеріальний дохід в матері відсутній. Продуктами харчування забезпечує бабуся та дідусь.

Діти навчаються в Довговільському ЗЗСО І-III ступенів, ОСОБА_12 переведено до 4 класу, ОСОБА_14 - до 3. Відповідно до психолого-педагогічних характеристик на дітей від 08 червня 2023 року, хлопчик має достатньо-середній рівень розвитку, дівчинка - низький, навчається на інклюзивній формі навчання, вже має значні успіхи з читання та написання. ОСОБА_14 брала участь у районному конкурсі малюнків "З Україною в серці", де зайняла 1 місце. Діти мають позитивний емоційний стан під час перебування на навчальних заняттях. Спілкуються переважно між собою, ОСОБА_12 легко йде на контакт з дорослими, проте важче з однолітками, емоційно реагує на будь-які слова однокласників. ОСОБА_14 легко йде на контакт, як з дорослими, так і з однолітками. Мама дбає про добробут дітей, почала більше часу приділяти навчанню ОСОБА_14 , але в ОСОБА_12 часто не виконані домашні завдання або виконані з великою кількістю помилок. Діти пропускають заняття лише з поважних причин, тільки через хворобу.

За результатами психологічних та соціально-педагогічних досліджень, діти більш схильні до матері, мріють про міцну сім`ю, де проживатимуть разом з мамою, проте готові їздити разом в гості до бабусі у Вінницьку область.

У бесіді від 24 серпня 2023 року з працівниками Служби у справах дітей та селищного центру соціальних служб, ОСОБА_12 та ОСОБА_14 повідомили, що з татом жити не бажають, що їм тяжко вчити німецьку мову, що тато п`є та б`ється, що їм добре поряд з мамою, вони мають друзів, з якими спілкуються рідною мовою, як і з сімейним оточенням, та тут відчувають себе в безпеці. Попри можливі комфортніші умови проживання в Німеччині та кращий добробут, діти обирають життя тут, бо там немає друзів, чужа країна, мова і все чуже та невідоме. ОСОБА_14 стверджує, що без мами не може жити, ОСОБА_12 не хоче повертатися до тата.

Надаючи пояснення, діти віддають перевагу на користь проживання з мамою в Україні.

Позиція Верховного Суду

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, зокрема, чи оскаржувати судові рішення в касаційному порядку та в яких межах.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 308/8567/20 (провадження № 61-3480сво21) вказано, що:

«Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду відхиляє аргументи касаційної скарги в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову щодо інших відповідачів (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4), з таких мотивів. У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). У справі, що переглядається, інші відповідачі (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4) не реалізували своє право на подання касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги. Така процесуальна поведінка інших відповідачів свідчить про повну згоду з оскарженими судовими рішеннями в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову щодо них».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 жовтня 2023 року в справі № 761/18365/20 (провадження № 61-9164св23) зазначено, що:

«основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). У справі, що переглядається: в касаційних скаргах скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, просять скасувати постанову апеляційного суду як в частині задоволених позовних вимог до них, так і в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4; інші відповідачі (ОСОБА_3, ОСОБА_4) не скористалися своїм правом подачі касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги. Така процесуальна поведінка інших відповідачів (ОСОБА_3, ОСОБА_4) свідчить про їх повну згоду з постановою апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог до них.

Аналіз аргументів касаційних скарг свідчить, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, не навели переконливих доводів, яким чином судове рішення апеляційного суду порушує їх права та інтереси в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, за умови, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, не оскаржили постанову апеляційного суду, тобто погодилися з постановою апеляційного суду в частині позовних вимог до них. Тому оскаржену постанову апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 належить залишити без змін».

У справі, що переглядається:

рішенням суду першої інстанції в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом з батьком відмовлено в повному обсязі. Малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передано на виховання та проживання бабі ОСОБА_2 ,

постановою апеляційного суду рішення суду першої інстанції в частині передання малолітніх на виховання та проживання бабі - ОСОБА_2 , скасовано. У задоволенні заяви ОСОБА_2 про передання їй малолітніх дітей відмовлено;

позивач ОСОБА_1 в касаційній скарзі просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції;

третя особа ОСОБА_2 не скористалися своїм правом подачі касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги. Така процесуальна поведінка ОСОБА_2 свідчить про повну її згоду з постановою суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні заявлених нею вимог про передання їй малолітніх дітей;

аналіз аргументів касаційної скарги свідчить, що ОСОБА_1 не навів переконливих доводів, яким чином постанова суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_2 про передання їй малолітніх дітей порушує його права та інтереси, за умови, що ОСОБА_2 не оскаржила судове рішення в цій частині, тобто, погодилися з цим судовим рішенням;

крім того, ОСОБА_1 , який є позивачем за позовними вимогами про визначення місця проживання дитини разом з батьком, у задоволенні яких судом першої інстанції було відмовлено та залишено без змін судом апеляційної інстанції, судові рішення в зазначеній частині не оскаржив;

тому постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_2 про передання їй малолітніх дітей слід залишити без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що постанова суду апеляційної інстанції в оскарженій частині ухвалена без додержання норм процесуального права. Таким чином, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції в оскарженій частині - без змін.

Оскільки постанова суду апеляційної інстанції в оскарженій частині підлягає залишенню без змін, судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання касаційної скарги, покладаються на особу, яка її подала.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 25 січня 2024 року в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_2 про передачу їй малолітніх дітей залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат