Провадження №: 2/755/2336/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Гончарука В.П.,

за участю секретаря: Гриценко О.І.,

представника позивача - Подольського А.Ю. ,

третьої особи - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкриртому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на однокімнатну квартиру, загальною площею 32,70 кв.м., житловою площею 16,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014-791-КП від 08.07.2008 року, заборгованість станом на 18.05.2023 року, становить:

За кредитом 1:

Сума заборгованості за кредитом 229 478,69 грн.

Сума заборгованості за відсотками 26 866,66 грн.

Загальна сума заборгованості 256 345,35 грн,

За кредитом 2:

Сума заборгованості за кредитом 286 779,53 грн.

Сума заборгованості за відсотками 2 131,40 грн.

Загальна сума заборгованості 288 910,93 грн.,

на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Крім того, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму сплаченого судового збору у розмірі 13 971,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 липня 2008 року між Акціонерним Товариством «Укрсоцбанк» та громадянин України ОСОБА_2 , надалі за тексті «Позичальник» уклали договір кредиту № 014-791-КП.

Відповідно до умов вищевказаного Договору, Позивач зобов`язується надати Відповідачеві (за Договором - Позичальникові) кредит у сумі 70 000,00 дол. США.

Відповідно до Договору про внесення змін №1 до Договору кредиту № 014-791-КП від 08.07.2008 року, Змінено валюту Кредиту, та перевести суму Кредиту 40 518,36 дол. США, разом із нарахованими процентами в сумі 301,41 дол. США в гривню.

Зміна валюти заборгованості за Договором кредиту здійснюється шляхом видачі двох разових кредитів загальною сумою 734 755,86 гривень, сума першого кредиту (надалі за текстом «Кредит в гривні 1») складає 326 272,42 гривень та сума другого кредиту (надалі за текстом - «Кредит в гривні 2») складає 408 483,44 гривень.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором від 08.07.2008 року між Кредитором та Іпотекодавцями, якими є - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (надалі за текстом - Іпотекодавці, відповідач 1, відповідач 2), укладено Іпотечний договір № 014-791-ЗП, відповідно до якого останні передав Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатна квартира, загальною площею 32,70 кв.м., житловою площею 16,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до Кредитного Договору, Відповідач зобов`язується в порядку т умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на уме що передбачені Договором. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, надавши позичальнику кредит. В свою чергу, у порушення умов Договору, позичальник, зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 18.05.2023 року утворилась заборгованість за вище вказаним кредитним договором.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 року провадження у зазначеній справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 лютого 2024 року, закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав викладених у ньому. Крім того, сторона позивача не заперечувало того факту, що позичальник ОСОБА_2 здіснює погашення заборгованості за кредитним договором згідно графіку погашення кредиту.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Поважність причин неявки в судове засідання не надали. Разом з тим стороною відповідачів за весь період часу розгляду справи не використано право на подання відзиву на позовну заяву із запереченнями на доводи викладених в позовній заяві та не надано письмових пояснень та доказів, що спростовують наявності заборгованості за кредитним договором.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та просив відмовити у задоволені вимог. Крім того, вказував, що виконує свої зобов`язання за кредитним договором та здійснює оплату заборгованості згідно погоджених з кредитором графіків погашення кредиту.

Стаття 233 ЦПК України передбачає наслідки неявки в судове засідання.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання. Одним із таких прикладів, коли поведінка заявників стала однією з причин затягування розгляду справи, є рішення Європейського суду з прав людини «Чікоста і Віола проти Італії».

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов наступного висновку.

10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».

Згідно Рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019, було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «АЛЬФА-БАНК» з дати визначеної у Передавальному акті, а саме - з 15.10.2019.

Протоколом №4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 було вирішено затвердити Передавальний акт (п. 2.1. протоколу).

Таким чином, 15 жовтня 2019 року відповідно до підпункту «г» пункту 11 частини 4 статті 1 Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків», пунктів 3.1., 5.З., Постанови Правління НБУ № 189 від 27.06.2008 «Про затвердження положення про особливості реорганізації банку за рішенням його власників», було затверджено Передавальнийакт, у відповідності до якого АТ «Альфа-Банк» у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів.

Згідно п. 1 Передавального акта від 15.10.2019, внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є АТ «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження цього Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» а саме з 15.10.2019.

Згідно ч. 1 ст. 104 ЦК України, «Юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників».

Згідно ст. 512 ЦК України Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 2) правонаступництва

Таким чином, внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків є АТ «АЛЬФА БАНК».

01 грудня 2022 року АТ «АЛЬФА БАНК» змінив назву на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», що підтверджується копією Витягу з державного реєстру банків від 02.12.2022 року та копією Виписки з Єдиного дерджавного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 01.12.2022 року.

Таким чином, внаслідок зміни назви АТ «АЛЬФА БАНК» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків є АТ «СЕНС БАНК».

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно із ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні встановлено, що 08 липня 2008 року між Акціонерним Товариством «Укрсоцбанк» та громадянин України ОСОБА_2 , надалі за тексті «Позичальник» уклали договір кредиту № 014-791-КП.

Відповідно до умов Договору, Позичальник зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Графіком погашення кредиту.

Відповідно до умов вищевказаного Договору, Позивач зобов`язується надати Відповідачеві (за Договором - Позичальникові) кредит у сумі 70 000,00 дол. США., зі сплатою 13,50 % річних та комісій, та в порядку визначеному Додатком №1 до цього договору.

Відповідно до Договору про внесення змін №1 до Договору кредиту № 014-791-КП від 08.07.2008 року, Змінено валюту Кредиту, та перевести суму Кредиту 40 518,36 дол. США, разом із нарахованими процентами в сумі 301,41 дол. США в гривню.

Зміна валюти заборгованості за Договором кредиту здійснюється шляхом видачі двох разових кредитів загальною сумою 734 755,86 гривень, сума першого кредиту (надалі за текстом «Кредит в гривні 1») складає 326 272,42 гривень та сума другого кредиту (надалі за текстом - «Кредит в гривні 2») складає 408 483,44 гривень.

У відповідності до особливостей погашення кредиту у гривні №1 та №2, погашення кредитів здійснюється позичальником до 23 числа кожного місяця починаючи з січня 2015 року та з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом у гривні до 07 грудня 2039 року на умовах визначеним цим договором та графіком погашень у розмірі 1 087,57 грн.. за договором №1 та у розмірі 1 361,61 грн.. за договором №2.

За змістом ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 ЦК України).

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ст. 1056-1 ЦК України).

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст.ст. 547, 548 ЦК України).

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором від 08.07.2008 року між Кредитором та Іпотекодавцями, якими є - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (надалі за текстом - Іпотекодавці, відповідач 1, відповідач 2), укладено Іпотечний договір № 014-791-ЗП, відповідно до якого останні передав Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатна квартира, загальною площею 32,70 кв.м., житловою площею 16,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Статтями 589, 590 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частина 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» визначає, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Поряд із цим, частиною 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за договором та надав позичальнику кредитні кошти.

Звертаючись до суду позивачем зазначено, що заборгованості за кредитним договором № 014-791-КП від 08.07.2008 року, станом на 18.05.2023 року, становить:

За кредитом 1:

Сума заборгованості за кредитом 229 478,69 грн.

Сума заборгованості за відсотками 26 866,66 грн.

Загальна сума заборгованості 256 345,35 грн,

За кредитом 2:

Сума заборгованості за кредитом 286 779,53 грн.

Сума заборгованості за відсотками 2 131,40 грн.

Загальна сума заборгованості 288 910,93 грн.

У свою чергу. відповідно до довідки АТ «Сенс Банк» від 06.05.2024 року, встановлено, що у позичальника ОСОБА_2 станом на 06.05.2024 року заборгованість за кредитним договором № 014-791-КП від 08.07.2008 року, становить: строкову заборгованість 208 814,86 грн., строкова заборгованість по процентам становить 11 491,33 грн.

Заборгованість за кредитним договором № 014-791-КП/DOUBLE від 08.07.2008 року становить: строкову заборгованість 261 429,56 грн., строкова заборгованість по процентам 1 065,72 грн.

Крім того, відповідно даної довідки прострочена заборгованість за вказаними договорами відсутня.

Під час розгляду справи суд установив, що третя особа, як позичальник виконує належним чином умови кредитних договорів у гривні. щодо повернення кредитів та сплати процентів за користування коштами, в періоди встановленні графіками погашень, що і не заперечується стороною позивача в ході судового розгляду.

Поряд із цим, дані обставини підтверджуються розрахунками заборгованості, щодо проведення погашення позичальником заборгованість за кредитами. Долученими до матеріалів справи.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є необґрунтованими, недоведеними та не підлягають задоволення, оскільки позичальник виконує свої зобов`язання за кредитними договорами, не ухиляється від їх виконання та не має простроченої заборгованості по вказаним кредитам станом на момент ухвалення рішення судом.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи те, що у задоволенні заявлених позовних вимог позивачеві відмовлено, тому не підлягають відшкодуванню понесені ним судові витрати.

Керуючись ст. 58 Конституції України, ст. ст. 263, 509, 525, 526, 546, 572, 575, 589, 611,612, 625, 530, 553-554, 559, 1048, 1054-1055 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», та керуючись ст. ст. 7-13, 76-81, 139, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст судового рішення складено 12 липня 2024 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач -АТ «Сенс Банк» адреса : м. Київ, вул. Велитка Васильківська, буд.100:

Відповідачі: ОСОБА_3 ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Третя особа: ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3

Суддя