Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді - Букіної О.М.,

при секретарі - Кавун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі представника - адвоката Череватого П.М. звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача Департаменту патрульної поліції за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 33000,00 грн. моральної шкоди та 1830 грн. матеріальних збитків.

В обґрунтування позову зазначено, що 01.08.2022 іспектор УПП в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Пришляк Т.В. склав щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 097746 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Проте, постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.11.2022 у справі № 607/10269/22 за наслідками розгляду вказаного вище протоколу провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Окрім того, 01.08.2022 іспектор УПП в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Рижак В.В. склав постанову серії ЕАР № 5692096 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.09.2022 у справі № 607/10608/22 вказану вище постанову скасовано, а провадження у справі закрито.

Також, 01.08.2022 у зв`язку зі складанням зазначених адміністративних матеріалів автомобіль Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 , що перебував у користуванні ОСОБА_1 , тимчасово затриманий та доставлений на спеціальний майданчик згідно з актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 01.08.2022.

05.08.2022 позивач сплатив штраф за постановою серії ЕАР № 5692096 від 01.08.2022, а також вартість послуг з транспортування та зберігання транспортного засобу на загальну суму 1320,00 грн., що підтверджується банківськими квитанціями.

Посилається, що у зв`язку з незаконним накладненням на позивача штрафу та здійснення щодо нього провадження про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, яке закрито судом, останньому завдано моральної шкоди, яка полягає у наступному.

Притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності призвело до приниження його честі та гідності, порушення його нормальних життєвих зв`язків та вимагало додаткових зусиль для організації життя, завдало стресів, що полягали у підвищеній тривожності, відсутності апетиту, пов`язаних зі свавіллям поліцейських та судовими процесами, необхідністю доведення своєї правоти через незаконне притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім того, вилучення транспортного засобу відбувалося в м. Тернополі в комендантську годину і позивач, який є мешканцем іншого міста, змушений був залишитися на вулиці в нічну пору доби до ранку 01.08.2022.

Також позивач звертався до адвоката для доведення своєї невинуватості та незаконності дій поліцейських. У його житті з`явилися вимушені зміни та незручності, пов`язані з необхідністю витрачати час та зусилля для того, щоб неодноразово добиратися до м. Тернопіль для участі в судових засіданнях.

Крім цього моральні страждання проявляються у переживаннях щодо розголосу факту притягнення позивача до адміністративної відповідальності за місцем проживання, що негативно вплинуло на його стосунки з сусідами, знайомими, оскільки він неодноразово отримував повістки, а також викликало нездоровий інтерес до його особи у працівників і відвідувачів поштового відділення (односельчан), поставлено під сумнів його честь та гідність.

Позивач оцінює розмір заподіяної моральної шкоди у сумі 33000,00 грн.

Також вказує, що позивачу підлягають відшкодуванню сплачений ним штраф у розмірі 510,00 грн., вартість послуг з транспортування та зберігання транспортного засобу на загальну суму 1320 грн.

Крім цього просить стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати.

У зв`язку з цим просить позов задовольнити.

01.11.2023 згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.11.2023 відкрито спрощене позовне провадження та визначено здійснювати розгляд справи у відкритому судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін.

Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відповіді на відзив.

22.11.2023 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі з огляду на таке.

Вказує, що вимоги позивача мотивовані посиланням на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», проте патрульна поліція не відноситься до таких органів.

Також наголошує, що позивач не звертався до окружних апеляційних судів з позовами про визнання дій чи бездіяльності поліцейських протиправними, зокрема, щодо визнання протиправними дій по складанню протоколу про адміністративне правопорушення чи затримання транспортного засобу позивача, а закриття провадження у справі про адміністративне правоорушення не свідчить про незаконність дій працівника патрульної поліції та не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Крім цього позивачем не надано жодних доказів на підтвердження та обґрунтування завданої йому моральної шкоди та визначення розміру її компенсації до позовної заяви не додано.

Вимога про стягнення на користь позивача спричиненої матеріальної шкоди у розмірі 1840,00 грн. також не підлягає задоволеню, оскільки поліцейські при здійсненню евакуації транспортного засобу діяли в межах наданих їм законом повноважень за встановленою законом процедурою. При цьому існує інший порядок повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевого бюджетів, якими позивач може скористатися.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд за наявними в справі доказами

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 01.08.2022 інспектор 2 роти 1 батальйону УПП в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції капрал поліції Рижак В.В. виніс постанову серії ЕАР №5692096 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 грн.

ОСОБА_1 сплатив вказаний штраф у сумі 510,00 грн. згідно з квитанцією від 05.08.2022, наявною в матеріалах справи.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.09.2022 у справі № 607/10608/22 позов ОСОБА_1 задоволено та скасовано постанову серії ЕАР №5692096 від 01.08.2022 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Дане судове рішення набрало законної сили 07.10.2022.

Крім цього, 01.08.2022 о 00 год. 58 хв. інспектор взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенант поліції Пришляк Т.В. склала протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 097746 щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.11.2022 у справі № 607/10269/22 провадження в адміністративній справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП (розпочате на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №097746 від 01.08.2022) закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набрала законної сили 14.11.2022.

Також 01.08.2022 о 01 год. 05 хв. поліцейський взводу 1 роти 2 УПП в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Стешин М.А. склала Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу Volkswagen Passat НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_1 .

У зв`язку з транспортуванням та зберіганням транспортного засобу на тимчасовому майданчику позивач сплатив загальну суму 1320,00 грн. згідно з квитанцією від 05.08.2022, що міститься в матеріалах справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі по тексту - Закон) право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21) зазначено, що: «У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21) зазначено, що: «У справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження № 19000сво18), апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зроблено висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР у особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 08 квітня 2020 року у справі № 686/16847/17 (провадження № 61-11590св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 591/1001/17 (провадження № 61-39927св18), від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21),від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21, від 26 січня 2022 року у справі № 607/25039/19, від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21), від 16 лютого 2022 року у справі № 522/10241/19 (провадження № 61-18178 св 21).

Як вбачається із рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.09.2022 у справі № 607/10608/22, скасовуючи постанову інспектора 2 роти 1 батальйону УПП в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції капрал поліції Рижака В.В. серії ЕАР №5692096 від 01.08.2022, суд дійшов висновку про недоведеність факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП. Тому суд прийшов до висновку про незаконність оскаржуваної постанови.

Крім цього, постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.11.2022 у справі № 607/10269/22 за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП закрито провадження у справі, розпочате на підставі складеного інспектором взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенант поліції Пришляк Т.В. протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №097746 від 01.08.2022.

Отже, судовими рішеннями фактично установлено незаконність відповідних дій та рішень інспектора патрульної поліції щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного уповноваженою особою поліції.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідно до вимог статей 1167, 1174 ЦК України позивач вправі за рахунок коштів Державного бюджету України вимагати відшкодування моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього самого.

Сам по собі факт неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності в розумінні норм статті 1174 ЦК України є підставою для відшкодування заподіяної шкоди та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання фізичної особи внаслідок таких дій посадової особи державного органу.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Обґрунтовуючи підстави для звернення до суду позивач посилається на те, що посадові особи відповідача вчинили протиправні дії щодо нього, що підтверджено рішенням суду.

Неравомірне притягнення до адміністративної відповідальності завдало позивачу моральних страждань, які виразились у приниження його честі та гідності, порушення його нормальних життєвих зв`язків та вимагало додаткових зусиль для організації життя, завдало стресів, що полягали у підвищеній тривожності, відсутності апетиту, пов`язаних зі свавіллям поліцейських та судовими процесами, необхідністю доведення своєї правоти через незаконне притягнення до адміністративної відповідальності.

Також позивач звертався до адвоката для доведення своєї невинуватості та незаконності дій поліцейських. У його житті з`явилися вимушені зміни та незручності, пов`язані з необхідністю витрачати час та зусилля для того, щоб неодноразово добиратися до м. Тернопіль для участі в судових засіданнях.

Крім цього моральні страждання проявляються у переживаннях щодо розголосу факту притягнення позивача до адміністративної відповідальності за місцем проживання, що негативно вплинуло на його стосунки з сусідами, знайомими, оскільки він неодноразово отримував повістки, а також викликало нездоровий інтерес до його особи у працівників і відвідувачів поштового відділення (односельчан), поставлено під сумнів його честь та гідність.

Виходячи з наведеного та з урахуванням того, що позивач притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу інспектором патрульної поліції безпідставно, суд вважає доведеним факт наявності моральної шкоди, що завдана позивачу провадженням у справі про адміністративне правопорушення, яка полягає у моральних стражданнях, яких позивач зазнав внаслідок притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке він не вчиняв.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Відтак, при визначенні розміру компенсації моральної шкоди, суд виходить із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та враховує тривалість судового розгляду адміністративної справи з оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, необхідність зміни нормального життєвого стану, докладання додаткових зусиль, витрачання часу і коштів для доведеності своєї невинуватості, а тому вважає, що на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.

Крім того, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

При вирішенні порядку відшкодування шкоди, суд враховує, що моральна шкода у визначеному розмірі 5 000,00 грн. повинна стягуватися з Державного бюджету України, що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18), в якій вказано, що резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Водночас, з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ) чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не ДКСУ чи її територіальний орган.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, у постановах Верховного Суду: від 24 березня 2020 року в справі № 818/607/17, від 12 серпня 2020 року в справі № 761/7165/17.

У силу частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної вимоги та стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000 грн. компенсації моральної шкоди.

Щодо позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди суд враховує таке.

Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

Статті 1173 і 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, ці норми не заперечують обов`язкової наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про відшкодування шкоди.

З урахуванням положень п. 10 ч. 2 ст. 16, статей 21, 1173, 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади чи посадової особи до відповідальності у виді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу чи посадової особи, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Необхідність довести наявності цих умов покладено на позивача, який звернувся до суду з відповідним позовом.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.09.2022 у справі №607/10608/22 скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР №5692096 від 01.08.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Позивач сплатив вказаний штраф у сумі 510,00 грн, що підтверджується квитанцією від 05.08.2022, наявною в матеріалах справи.

Суд зауважує, що на момент сплати позивачем адміністративного штрафу існувала юридична підстава для такого платежу - чинна постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Надалі з огляду на набрання 07.10.2022 рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.09.2022 у справі №607/10608/22 законної сили про скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала.

За положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частинами 1, 2 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Тобто, правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Способи захисту цивільних прав визначено ч. 2 ст. 16 ЦК України.

З точки зору закону для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібно довести наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме:наявність протиправної поведінки;факт понесення збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

У даному випадку за встановлених судом обставин і відповідних їм правовідносин, після скасування судом постанови про накладення адміністративного стягнення кошти, які позивач сплатив на виконання цієї постанови, вважаються такими, що перебувають у Державному бюджеті без достатньої правової підстави.

З огляду на вказане немає підстав застосовувати до спірних правовідносин приписи ЦК про відшкодування шкоди, адже на ці правовідносини поширюються приписи ст. 1212 ЦК України.

Так, відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, проаналізувавши характер правовідносин, встановлених у цій справі, суд дійшов висновку, що суму штрафу, перераховану до бюджету на підставі постанови про застосування такого стягнення, яка скасувана рішенням суду, підлягає стягненню на користь платника згідно зі ст. 1212 ЦК як безпідставно утримувана.

Отже підстав для застосування законодавства у сфері деліктних правовідносин судом не встановлено, тому вимога позивача про відшкодування матеріальної шкоди у сумі сплаченого ним штрафу не відповідає чинному законодавству.

Також позивач просить стягнути як матеріальну шкоду вартість послуг з транспортування та зберігання транспортного засобу, сплачені ним на загальну суму 1320,00 грн.

Така оплата вчинена на підставі Акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 01.08.2022, складеного поліцейською взводу 1 роти 2 УПП в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Стешин М.А.

Акт складено відповідно до Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1102 (далі - Порядок).

За п.2 Порядку тимчасове затримання транспортного засобу проводиться поліцейським у разі наявності в нього підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене, зокрема, ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно з п.3 Порядку доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється за допомогою спеціальних автомобілів - евакуаторів (далі - евакуатор), у тому числі тих, що належать підприємствам, установам та організаціям, які провадять діяльність, пов`язану з транспортуванням транспортних засобів, і з якими територіальним (у тому числі міжрегіональним) органом Національної поліції укладені в установленому порядку договори.

Для доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку поліцейський викликає евакуатор через чергового відповідного територіального органу Національної поліції.

Відповідно до п.13 Порядку за транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці справляється плата у встановленому спільним наказом МВС та Мінекономрозвитку розмірі за погодженням з Мінфіном.

Факт сплати позивачем суми у загальному розмірі 1320,00 грн. підтверджується квитанцією від 05.08.2022, яка міститься в матеріалах справи.

Отримувачем платежу у розмірі 720 грн вказане: Дочірнє підприємство «СЕРВІС ТЕТ» Комунального підприємства «Тернопільелектротранс».

Оскільки отримувачем коштів є ДП «СЕРВІС ТЕТ» КП «Тернопільелектротранс», який не є учасником даної справи, то у суду відсутні підстави для стягнення вказаних коштів саме з відповідача Департаменту патрульної поліції.

Отримувачем платежу у розмірі 600 грн вказана: Державна казначейська служба України м.Київ.

З цього приводу суд зазначає, що оскільки зазначена сума коштів самостійно сплачена позивачем, тому повернення таких коштів позивачу має здійснюватись на підставі та в порядку, визначеному Порядком повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, а не шляхом заявлення позовної вимоги про стягнення таких коштів з відповідача.

За таких обставин, заявлені вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

Щодо судових витрат.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача (п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України).

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Представником позивача долучено такі документи, що підтверджують його повноваження як представника, а саме копії:

-ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВО №1062490 від 27.10.2023;

-свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ТР № 000308 від 17.08.2018.

У позовній заяві вказано, що позивач планує понести судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у фіксованому розмірі 10000,00 грн.

Всупереч вказаних вище вимог цивільного процесуального законодавства позивачем відповідних доказів щодо факту укладення договору про надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті позивачем, суду не надано.

З огляду на вказане, правових підстав для задоволення вимоги позивача про покладення на відповідача витрат на оплату професійної правничої допомоги, суд не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач за подання 01.11.2023 до суду позову судовий збір не сплачував на підставі п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір».

Разом із цим, розмір судового збору за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди та позовну вимогу про стягнення матеріальної шкоди становить 1073,60 грн.

Таким чином, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Керуючись ст. 19,32,56 Конституції України, ст. 15, 16, 23, 1173, 1174,1176 ЦК України, Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. 12, 13,76-82, 229, 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (48237, Тернопільська область, Чортківський район, с.Городниця, РНОКПП: НОМЕР_2 ) на відшкодування моральної шкоди 5000,00 гривень.

В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 02.08.2024.

Суддя: Букіна О.М.