Провадження № 2/349/275/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 серпня 2024 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

в складі судді Могили Р.Г.,

з участю секретаря судового засідання Мартиновської І.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу №344/22853/23 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія "Артеміда-Ф" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

учасники судового провадження:

представник позивача адвокат Бачинський О.М.

( у режимі відеоконференції)

представник відповідача адвокат Пащук А.І.,

( у режимі відеоконференції)

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

У березні 2024 року з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області на підставі ст. 31 ЦПК України на розгляд Рогатинського районного суду Івано-Франківської області надійшла цивільна справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія "Артеміда-Ф" ( далі - ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» ) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19 серпня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" ( далі - ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів") та відповідачем ОСОБА_1 укладений договір позики №2211326.

Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті https://mycredit.ua та підписана електронним цифровим підписом ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів", та акцептована ОСОБА_1 шляхом підписання електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором).

Згідно з умовами договору позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 9 500,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 18 вересня 2019 року, де розмір акційних відсотків у день за користування коштами кредиту становить 0,80 %, а розмір відсотків на прострочену позику в день - 2,70 %.

10 березня 2020 року між ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу № 002-100320, яке в свою чергу відступило право вимоги на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» на підставі договору факторингу №20210622/1 від 22 червня 2021 року, у відповідності до якого ТОВ «Сіроко Фінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» приймає належні ТОВ «Сіроко Фінанс» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників до договору, в тому числі і до ОСОБА_1 .

Зазначає, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань, станом на 29 листопада 2023 року у відповідача ОСОБА_1 виникла заборгованість на загальну суму 52 912,20 грн., з яких: 9 500,00 грн - заборгованість за тілом, 4 256,20 грн - заборгованість за відсотками за користування коштами, 4 750,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками за користування коштами, 30 780,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками за користування коштами у період з 22 червня 2021 року по 20 жовтня 2021 року та 3 626,00 грн - інфляційне збільшення за період нарахування з 19 вересня 2019 року по 23 лютого 2022 року.

Вказану заборгованість просить стягнути з відповадача на користь позивача, а також понесені судові витрати, з яких: 2 684,00 грн судового збору та 7 000,00 грн витрат на правничу допомогу адвоката.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Пащук А.І. подав відзив на позов та письмові пояснення, в яких зазначає, що розмір заявленої позивачем заборгованості за договорм позики не узгоджується із матеріалами справи та нормами права.

Так, розрахунок заборгованості в розмірі 52 912,20 грн не грунтується на умовах договору, а лише відображає односторонні арифметичні розрахунки позивача, відповідно не може бути підставою для стягнення зазначених сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача.

Окрім того, розмір нарахованих відсотків, значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту та суперечить вимогам п.5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування", де передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % . В порушення вимог вказаного Закону позивач провів розрахунок із денною ставкою в 2,7 %, тому така умова договору є нікчемною .

З огляду на наведене відповідач визнає лише те, що відповідно до п.2 договору позики він повинен сплатити кошти, які складаються із 9 500,00 грн тіла кредиту та 2 280,00 грн відсотків за користування кредитними коштами.

Щодо нарахування інфляційних втрат, то суд повинен виходити із суми боргу 11 780,00 грн ( 9 500,00 грн + 2 280,00 грн) , які представником відповідача розраховано за період з 19 вересня 2019 року по 23 лютого 2022 року та становлять загальну суму 2 308,13 грн.

З цих підстав просить позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача наступні кошти: 9 500,00 грн - заборгованості за тілом , 2 280,00 грн - заборгованості за відсотками за користування позикою та інфляційні нарахування за період з 19 вересня 2019 року по 23 лютого 2022 року на загальну суму 2 308,13 грн, а в решті позовних вимог - відмовити.

У відповіді на відзив представник позивача адвокат Бачинський О.М. зазначив, що встановлена в договорі позики ставка 2,7% річних від суми несвоєчасного повернення кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, не перевищує розмір 50 % вартості у разі невиконання зобов`язань, як визначено в п.5 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", а тому така умова договору є законною.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду з викликом сторін.

Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2024 року задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_1 -адвоката Пащука А.І. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2024 року визнано потрібним, щоб представник ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» дав особисті пояснення.

Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 28 червня 2024 року задоволено заяву представника ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф»- адвоката Бачинського О.М. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Заява відповідача ОСОБА_1 від 30 липня 2024 року, якою він визнав позовні вимоги частково, а саме: 9 500,00 грн заборгованості за позикою, 2 280,00 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом та нараховані інфляційні втрати за період з 19 вересня 2019 року по 23 лютого 2022 року, що складають 2 308,13 грн.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Бачинський О.М. позов підтримав повністю з підстав наведених у позовній заяві та у відповіді на відзив. Просить позов задовольнити .

Крім того в судовому засіданні 01 серпня 2024 року представник позивача підтримав запропоновану позивачем пропозицію про зменшення суми до оплати з врахуванням дисконту у вигляді 30% від ціни позову, що складатиме 37 038,50 грн.

Представник відповідача адвокат Пащук А.І. в судовому засіданні просить позов задовольнити частково з підстав наведених у відзиві та в письмових поясненнях на позов, але не враховувати наведений ним розрахунок 3% річних в сумі 859,78 грн, оскільки така вимога позивачем не заявлялася.

В судовому засіданні 01 серпня 2024 року представник відповідача заявив, що відповідач готовий оплатити одним платежем заборгованість, яка б включала тіло позики у подвійному розмірі та інфляційні втрати, всього на загальну суму приблизно 23 000,00 грн.

Фактичні обставини, встановлені судом.

19 серпня 2019 року між ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та відповідачем ОСОБА_1 укладений договір позики №2211326.

Згідно п.2 договору позики позикодавець надав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 9 500,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити акційні відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 18 вересня 2019 року, де розмір акційних відсотків у день за користування коштами кредиту становить 0,80 %, а розмір відсотків на прострочену позику в день - 2,70 % ( а.с. 19 ).

З довідки про ідентифікацію встановлено, що ОСОБА_1 ідентифікований ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" за допомогою одноразового ідентифікатора 6HN18Mb7A, який був надісланий на номер телефону ( а.с. 18 ).

10 березня 2020 року між ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу № 002-100320, яке в свою чергу відступило право вимоги на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» на підставі договору факторингу №20210622/1 від 22 червня 2021 року, у відповідності до якого ТОВ «Сіроко Фінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» приймає належні ТОВ «Сіроко Фінанс» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників до договору, в тому числі і до ОСОБА_1 . Згідно Витягу з реєстру прав вимог №002-100320 від 10 березня 2021 року та Реєстру прав вимог №20210622/1 від 22 червня 2021 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 складає 18 506,00 грн, з яких: 9 500,00 грн - заборгованість за тілом, 4 256,00 грн - заборгованість за відсотками за користування коштами, 4 750,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками за користування коштами ( а.с.15-16, 33-52,129-139 ).

01 липня 2021 року за вих. №2211326/01 ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф»направило на адресу позичальника ОСОБА_1 повідомлення про відступлення прав вимоги за договором позики №2211326. У повідомленні зазначено, що новим кредитором з 22 червня 2021 року стало ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» , яке має право грошової вимоги на отримання від вас у повній мірі погашення заборгованості за договором позики в сумі 18 506,00 грн, яку просить негайно сплатити за поданими реквізитами ( а.с. 20 ).

27 жовтня 2023 року ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф»направило на адресу позичальника ОСОБА_1 досудову вимогу про добровільну сплату заборгованості за договором позики , яка станом на 26 жовтня 2023 року складає загальну суму 49 286,00 грн ( а.с.28 ).

Згідно розрахунку заборгованості здійсненого первісним кредитором ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів, " станом на 10 березня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 за договором позики №2211326 від 19 серпня 2019 року становить 37 097,50 грн, з яких: 9 500,00 грн - заборгованість за тілом, 4 256,00 грн - заборгованість за відсотками за користування коштами, 23 341,50 грн - заборгованість за простроченими відсотками за користування коштами ( а.с.184-186 ).

Згідно з розрахунком заборгованості, наданого ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф», станом на 29 листопада 2023 року заборгованість ОСОБА_1 за договором позики №2211326 від 19 серпня 2019 року становить 52 912,20 грн, з яких: 9 500,00 грн - заборгованість за тілом, 4 256,20 грн - заборгованість за відсотками за користування коштами, 4 750,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками за користування коштами, 30 780,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками за користування коштами, які нараховані новим кредитором за період з 22 червня 2021 року по 20 жовтня 2021 року та 3 626,00 грн. - інфляційне збільшення за період нарахування з 19 вересня 2019 року по 23 лютого 2022 року ( а.с. 17 ).

Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ч. 1, 2 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76, 77 ЦПК України).

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Матеріалами справи встановлено, що договір позики між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подав заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання позики, після чого позикодавець надіслали відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання договору позики.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Крім того до спірних правовідносин суд застовує вимоги статті 516 ЦК України, де зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

За матеріалами справи встановлено, що після укладення між ТОВ «Сіроко Фінанс»та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» договору відступлення прав вимоги №20210622/1 від 22 червня 2021 року, позивач скерував на адресу позичальника повідомлення від 01 липня 2021 року за вих. №2211326/01 про відступлення прав вимоги за договором позики №2211326. У повідомленні зазначено, що на дату відступлення ( 22 червня 2021 року ) заборгованість за вказаним договором перед новим кредитором складає 18 506,00 грн, яку просить негайно сплатити за поданими реквізитами.

Суд розцінює вказане повідомлення, як вимогу нового кредитора сплатити заборгованість по договору позики №2211326 від 19 серпня 2019 року.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що у вказаній справі до спірних правовідносин в частині стягнення заборгованості за тілом та заборгованості по відсотках за користування коштами підлягає застосуванню вищенаведена судова практики Великої Палати Верховного Суду.

Так, звертаючись до суду, позивач, окрім заборгованості за договором позики №2211326 від 19 серпня 2019 року по тілу в розмірі 9 500,00 грн,заборгованості по відсотках за користування коштами в розмірі 4 256,20 грн, заборгованості по прострочених відсотках за користування коштами в розмірі 4 750,00 грн, також просить стягнути 30 780,00 грн заборгованості за простроченими відсотками за користування коштами у період з 22 червня 2021 року по 20 жовтня 2021 року та 3 626,00 грн інфляційного збільшення за період нарахування з 19 вересня 2019 року по 23 лютого 2022 року.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з позичальника нарахованих з 22 червня 2021 року по 20 жовтня 2021 рокупрострочених відсотків в розмірі 30 780,00 грн , оскільки після направлення позивачем на адресу відповідача вимоги від 01 липня 2021 року за вих. №2211326/01 він вже не мав права нараховувати відсотки за договором позики, а тому стягненню фактично підлягає узгоджена новим кредитором сума заборгованості на день надсилання вимоги у розмірі 18 506,00 грн

Щодо вирішення позову в частині стягнення інфляційних втрат, то суд зазначає таке.

У статті 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27 травня 2019 року у справі №910/20107/17 зроблено висновок, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

З урахуванням наведеного з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні нарахування на прострочену суму боргу за договором позики на загальну суму 18 506,00 грн, за період з 19 вересня 2019 року по 23 лютого 2022 року включно, що розраховано наступним чином: 18 506,00 грн х 119,594 % ( сукупний індекс інфляції за вказаний період) : 100 % - 18 506,00 грн = 3 626,00 грн.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» сплачено судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.

Позовні вимоги позивача задоволено на 41,83 % (22 132,00 грн х 100% : 52 912,20 грн).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 122,72 грн судового збору ( 2 684,00 грн х 41,83 % : 100 %).

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суду надано договір про надання правової допомоги №20231127-4 від 27 листопада 2023 року , де п.4.2 договору передбачено, що у разі ухвалення судом рішення суду на користь клієнта ( задоволення судом позовних вимог у повному обсязі ), клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 7 000,00 грн.

Відповідно до п.4.4 договору у разі ухвалення судом рішення суду про часткове задоволення позовних вимог клієнта, клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи складність цієї справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, долучених доказів щодо цих витрат, а також те, що позовні вимоги позивача задоволено частково, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката , які розраховано наступним чином: 7 000,00 грн х 41,83 % : 100 % = 2 928,81 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія "Артеміда-Ф" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія "Артеміда-Ф" заборгованість за договором позики №2211326 від 19 серпня 2019 року, яка складається із заборгованості за тілом в розмірі 9 500,00 грн, заборгованості за відсотками за користування коштами в розмірі 4 256,00 грн , заборгованості за простроченими відсотками за користування коштами в розмірі 4 750,00 грн та інфляційні втрати за період з 19 вересня 2019 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 3 626,00 грн, всього - 22 132,00 грн.

У задоволенні іншої частини позову про стягнення відсотків - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія "Артеміда-Ф" судові витрати в розмірі 1 122,72 грн судового збору та 2 928,81 грн витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, всього - 4 051,53 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія "Артеміда-Ф", , місцезнаходження: м.Львів, вул. С.Бандери,87 , офіс 54.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , рєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя Р.Г. Могила

Повний текст рішення складено 01 серпня 2024 року.