СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4639/24

пр. № 2/759/2580/24

18 червня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Єросової І.Ю.,

при секретарі судових засідань Шило М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів на утримання одного з подружжя,

ВСТАНОВИВ:

27.02.2024 р. ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на своє утримання у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно. В обґрунтування позовних вимог вказує на перебування з відповідачем у шлюбних відносинах та необхідність отримання ним матеріальної допомоги у зв`язку з його непрацездатністю, так як він є інвалідом ІІІ групи. Окрім того, доходи позивача не можуть забезпечити йому прожитковий мінімум. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із позовом.

Ухвалою Святошинського районного суд м. Києва від 08 березня 2024 року провадження у справі відкрито, визначено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

29.04.2024 р. судом отримано відзив у якому заперечується проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача зазначає, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки є безробітною, на утриманні якої знаходиться спальна з позивачем дитина. Твердження позивача про потребу у матеріальній допомозі є хибними, оскільки у останнього знаходиться на праві власності нерухоме майно з якого він може отримувати дохід, позивач здійснює подорожі за кордон, має освіту та професійний досвід, що дозволяє здійснювати йому трудову діяльність. Окрім того, позивач негідно поводився з відповідачем, здійснюючи щодо неї психологічне насильство у формі погроз, відтак він не має права на утримання.

У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, просить здійснювати розгляд справи за її відсутності.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку про відмову задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстровану шлюбі, вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 17.09.2011 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві (актовий запис №1149).

Як повідомляє адвокат ОСОБА_2. Костинюк Д.В. , відповідач разом із спільною з позивачем дитиною наразі перебувають у Канаді.

Відповідно до Довідок ОК-5 та ОК-7 про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, починаючи з серпня 2022 року відповідачу не нараховується заробітна плата та страховий стаж, не відраховується сплата страхових внесків та сплата єдиного соціального внеску.

Відповідно з інформації з Державного реєстру речових права на нерухоме майно у відповідача відсутнє нерухоме майно у власності.

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_1 має інвалідність ІІІ групи.

Відповідно з інформації з Державного реєстру речових права на нерухоме майно Позивачу належить двокімнатна кватира за адресою АДРЕСА_2 , відповідно до свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 09.12.2015 видане Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

З доданих представником відповідача до відзиву матеріалів вбачається, що позивач ОСОБА_1 веде особистий блог на Youtube каналі «ІНФОРМАЦІЯ_1», де зокрема, у березні 2024 році розміщував відеоролики про свою подорож до Канади.

Відповідно до приписів ст. ст. 4, 5, 12 ЦПК України жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку; здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 401/1222/18 обов`язковою умовою виникнення права на отримання аліментів від другого із подружжя також є можливість останнього надавати таку матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.4 ст. 75 СК України право на утримання має один із подружжя, який є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.99 р. N 966-XIV).

Суму прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлено Законом України "Про Державний бюджет України".

Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

В позовній заяві позивач вказує, що розмір від заробітної плати, пенсії, доходи від використання його майна, та інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом, тобто 2361,00 на місяць, однак жодних належних доказів з приводу розміру своїх доходів позивач не надає, як і не зазначає їх розмір.

Відповідно до ст. 18-1 Закону «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітна. Рішення про визнання особи з інвалідністю безробітною і взяття її на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання особи з інвалідністю на підставі поданих рекомендації медико-соціальної експертної комісії та інших передбачених законодавством документів.

Відповідно до наданої до позовної заяви Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) серії 12 ААГ № 270431 від 07.02.2024 року позивач є інвалідом третьої групи із загальним захворюванням. Згідно п. 12 Висновку МСЕК про умови праці позивачу протипоказана важка фізична праця, можлива легша праця зі зменшеним об`ємом роботи. В п. 13 Висновку МСЕК рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності - "Д" нагляд.

Згідно зі ст. 172 Кодексу законів про працю України, особі з інвалідністю за бажанням або за вимогами індивідуальної програми реабілітації можуть встановлюватися режим роботи на умовах неповного робочого дня (неповного робочого тижня) та пільгові умови праці. У разі, якщо у рекомендаціях МСЕК зазначено, що особа з інвалідністю може працювати за своєю посадою на умовах скороченого робочого дня, роботодавець на прохання працівника зобов`язаний встановити йому неповний робочий час на основі ст. 172 КЗпП.

Особи з інвалідністю в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених Конституцією України та іншими законодавчими актами.

Згідно ст. 18 того ж Закону, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у т.ч. спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За висновком суду, позивачем не надано достатніх доказів в доведення дійної потреби у матеріальній допомозі, а також на підтвердження можливості іншого з подружжя надавати таку допомогу.

З огляду на встановлені судом обставини, підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 6-13, 18, 19, 77-79, 89, 259, 263, 264, 265, 268, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів на утримання одного з подружжя, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю.Єросова