Справа № 209/3650/24
Провадження № 2/209/1146/24
РІШЕННЯ

Іменем України

01 серпня 2024 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шендрика К.Л.,

за участі секретаря Драгунцевої С.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про розірвання шлюбу та встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: розірвати шлюб між ним та відповідачкою; встановити факт того, що він самостійно виховує та утримує двох малолітніх синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без участі матері.

На обґрунтування позову зазначив, що він ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу вони мають двох малолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З січня 2023 року сімейно-шлюбні відносини між ним і відповідачкою припинені у зв`язку з постійними сварками, приниженнями, неспроможності дійти до спільної думки у вирішенні важливих життєвих та побутових питань, у зв`язку з абсолютно різними поглядами на життя, забезпечення сім`ї, на ґрунті чого між ними постійно виникали конфлікти і сварки. Все це призвело до розладу їхніх подружніх відносин та неможливості проживати разом однією сім`єю. Як подружжя вони втратили один до одного почуття любові й поваги, тому подальше перебування у зареєстрованих відносинах з відповідачкою є недоцільним, шлюб необхідно розірвати. Спільного господарства вони не ведуть та не мають загального бюджету. Він самостійно виховує малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спір щодо поділу спільного набутого майна подружжя, у разі виникнення, він буде вирішувати окремо. Після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України він наполіг, щоб його дружина ОСОБА_2 та сини ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , задля їх безпеки, виїхали за кордон. В березні 2022 року вони перетнули кордон з Польщею та проживали Німеччині. В червні 2022 року його дружина ОСОБА_2 повернулась до України та почала його звинувачувати в зрадах, які на її думку, він вчиняв коли вона була в Німеччині. Постійні сварки закінчувалися нервовими зривами ОСОБА_2 і вона винила його в знищенні родини. У січні 2023 року після сварки ОСОБА_2 забрала всі свої особисті речі та переїхала проживати за адресою: АДРЕСА_1 , залишивши їхніх синів разом з ним. З початку січня 2023 року до теперішнього часу дружина проживає окремо від нього та їхніих синів. Всі його спроби поспілкуватися та налагодити відносини були марними, дружина взагалі відмовляється йти на будь який контакт і пояснити свою поведінку та причини, з яких вона покинула їх із синами. Сини ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживають разом з ним за адресою: АДРЕСА_2 , та знаходяться на його повному утриманні. ОСОБА_2 фактично самоусунулась від виховання та утримання їхніх дітей, він повністю самостійно виховує на утримує синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , самостійно піклується про них, займається їх розвитком та лікуванням. Він самостійно і одноособово несе тягар виховання та утримання синів, матір участі у вихованні не приймає і фактично самоусунулась від своїх обов`язків. Встановлення факту самостійного виховання та утримання його синів необхідне для захисту прав і інтересів дітей, оформлення документів, щодо соціальної допомоги на них, а також для подальшого самостійного вирішення їх освітніх, виховних та лікувально-оздоровчих заходів.

20 червня 2024 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач у судовому засіданні підтримав свій позов та надав пояснення, аналогічні його обґрунтуванню. Крім того зазначив, що він перебуває у шлюбі з відповідачкою з 2010 року, вони мають двох синів ОСОБА_6 , 2011 року народження, та ОСОБА_7 , 2017 року народження. Після початку війни за його ініціативою жінка з дітьми в березні 2022 року виїхали до Німеччини, все було добре. Потім дружина повернулась у червні 2022 року і з цього часу між ними почалися постійні сварки на грунті ревнощів. В січні 2023 року дружина зібрала всі свої речі і переїхала на постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , це її особиста квартира від матері з батьком. Діти залишились разом з ним. У жінки були нервові зриви, вона була психована. Дітям разом з ним спокійно, вони нагодовані, відвідують гуртки, навчаються. Жінка просто зібрала речі та пішла сама. зараз він один займається вихованням дітей, він повністю забезпечує їх матеріально, водить на гуртки, діти ситі, одягнені, обуті. Лікування дітей теж на ньому, дружина йому взагалі не допомагає. Один раз була потрібна медична допомога і він дзвонив дружині, але та не брала слухавку. Він намагався врятувати родину, десь з півроку вмовляв її, але все марно. Дружина грошима також не допомагає. Він не чув, щоб вона дзвонила дітям. Спочатку він хотів помиритися та на даний час зрозумів, що з цієї сім`ї вже нічого не буде. Діти бажають проживати разом з ним. Дружина має намір виїхати за кордон, а йому буде потрібно вирішувати питання щодо навчання, лікування тощо і відсутність матері може стати перепоною. Соціальна допомога йому не потрібна.

Відповідачка у судовому засіданні пояснила, що вони з позивачем знаходяться у шлюбі з 2010 року. Після початку вторгнення чоловік її та дітей відправив до своїх друзів у Німеччину. Вона не хотіла їхати, але він наполягав заради безпеки дітей. Спочатку він їм дзвонив до Німеччини, цікавився, як справи, а у травні 2022 року став зрідка дзвонити, не виходив на відео зв`язок. В червні 2022 року вони з дітьми повернулися до України. Вона, як жінка, відчуває, що чоловіки їй зраджував. Крім того, люди казали, що він заходив у під`їзд з якоюсь жінкою. Вона йому не вірить. На цьому фоні між ними було багато сварок, у неї були нервові зриви, тому вона не витримала і в січні 2023 року поїхала проживати на квартиру до батьків. Дітей не забрала, бо раз чоловік все встигає, то хай встигає і за дітьми дивитись. на даний час вона постійно проживає у квартирі батьків і планує виїхати знову до Німеччини, поки тимчасово, а потім, як складеться. Наразі дітей брати з собою вона не планує, їм зараз краще з татом, бо вона не зможе їх так забезпечити, як батько, тут їх дім, школа. Але вона себе тут не бачить, поруч з ними. Наразі вихованням та утриманням дітей повністю займається чоловік. У неї дохід не стабільний та не великий і це одна з причин, чому вона хоче поїхати. Вона не бажає бачити та чути чоловіка і через це вона взагалі не приймає ніякої участі в утриманні і вихованні дітей. Їй здається, що чоловік вже підшукав дітям нову маму і вони про неї забувають.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засідання пояснила, що сторони їй знайомі, це її куми, між ними дружні відносини. Коли почалася війна ОСОБА_9 виїхала за кордон. ОСОБА_10 їй зраджував і через це у них в сім`ї почалися конфлікти. Потім ОСОБА_10 настроїв дітей проти ОСОБА_2. ОСОБА_9 не витримала скандали та переїхала у квартиру по АДРЕСА_4, де проживала до весілля. Діти залишились з ОСОБА_11 . Зараз ОСОБА_10 сам виховує дітей, водить їх до школи, в поліклініку, у гуртки. Бувало, коли ОСОБА_10 був на роботі, то просив її забрати дітей з карате, бо була зима і було темно. ОСОБА_10 та ОСОБА_9 живуть, як чужі люди. ОСОБА_9 не допомагає ОСОБА_11 з дітьми. Коли вони ходять до них у гості, то вдома завжди лише сам ОСОБА_10 з дітьми. Вона жодного разу не бачила, щоб ОСОБА_9 була з дітьми після того, як та пішла з сім`ї. Їй не відомо наскільки це правда, але ОСОБА_9 казала, що хоче виїхати за кордон.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засідання пояснив, що сторони є його сусідами, між ними дружні відносини. ОСОБА_10 його друг і він розповідав, він і сам бачить, що ОСОБА_9 не проживає разом з ОСОБА_11 та дітьми. ОСОБА_10 живе тільки з дітьми і він завжди бачить лише їх. Зі слів ОСОБА_11 він чув, що ОСОБА_9 хоче виїхати за кордон, а діти залишаться проживати з ним. У січні 2024 року він звільнився зі служби і в цей час ОСОБА_9 вже не жила разом з ОСОБА_11 . У ОСОБА_9 він не питав, що сталося, бо не хотів туди лізти, це їхня справа. Дітьми опікується лише ОСОБА_10 , іноді йому допомагає тітка, ОСОБА_9 він жодного разу не бачив.

Представник третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_13 подав заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника Кам`янського РТЦКтСП, рішення по справі винести на розсуд суду.

Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу у судовому засіданні за відсутності представника третьої особи.

Вислухавши сторони, свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , вивчивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків:

В судовому засіданні встановлено, що сторони з 12 червня 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох малолітніх синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтва про одруження та свідоцтв про народження (а.с. 18, 20, 21).

Спільне життя сторін не склалося, кожний з подружжя має різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства та подальші плани на майбутнє. Сторони спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин, не мають спільного сімейного бюджету.

Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, відновлювати подружні відносини сторони не бажають, позивач підтримав позов, а відповідачка позов визнала, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, збереження шлюбу не відповідає їх інтересам, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін і дитини, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, примирення бути не може, і шлюб підлягає розірванню.

Вирішуючи вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, суд виходить з наступного:

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_2 , разом із батьком ОСОБА_1 , який самостійно виховує та доглядає за своїми дітьми, приймає безпосередню участь у їхньому навчанні та спортивному житті, лікуванні, діти перебувають на повному матеріальному забезпеченні ОСОБА_1 , лише тільки під його наглядом і вихованням. Мати, ОСОБА_2 , проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , не приймає участь у вихованні дітей та фінансуванні їхніх потреб. Ці обставини підтверджуються актом про проживання № 489 від 05 липня 2024 року, характеристиками спортсменів, актом про проживання № 476 від 01 липня 2024 року, деклараціями № 0001-5НТ0-19А0 і № 0001-ХАР0-19А0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу (а.с. 37- 42), а також підтверджено у судовому засіданні сторонами та свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_12 .

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні;3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Враховуючи вище викладені обставини, суд приходить до висновку про те, що відповідачка ОСОБА_2 самоусунулась від виховання та утримання своїх малолітніх синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не приймає участі у їх вихованні, лікуванні та розвитку, взагалі не цікавиться їхнім життям. Позивач без участі матері самостійно виховує своїх малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повністю утримує їх, опікується їхнім здоров`ям та розвитком, а тому вимога про встановлення даного факту підлягає задоволенню в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 258, 263-265, 274, 279, 315, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_3 ) про розірвання шлюбу та встановлення факту самостійного виховання дитини - задовольнити у повному обсязі.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 12 червня 2010 року, актовий запис № 215 - розірвати.

Встановити факт, що батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , самостійно виховує та утримує двох малолітніх синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без участі матері.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Л. Шендрик