ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5657/24 Справа № 214/6037/23 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Остапенко В.О., Тимченко О.О.

секретар судового засідання - ОСОБА_1

сторони:

позивач ОСОБА_2 ,

відповідачка - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 15 лютого 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зняття арешту, третя особа Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Позовна заява мотивована тим, що 18.05.2023 року, з метою здійснення відчуження нерухомого майна, ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса та дізнався, що 23.10.2014 року державним виконавцем Саксаганського ВДВС, у виконавчому провадженні №43759495, було винесено постанову про арешт нерухомого майна позивача. Про існування будь-якого виконавчого провадження відносно нього позивачу відомо не було.

24.07.2023 року позивач звернувся до відділу ДВС із заявою про зняття арешту з належного йому нерухомого майна та скасування заборони його відчуження, на що отримав відповідь, в якій повідомлено про те, що з 19.06.2014 року по 09.06.2016 року на виконанні у відділі перебував виконавчий лист №2/212/902/14, який було видано Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з нього коштів у розмірі 75441 грн. 40 коп. на користь ОСОБА_3 09.06.2016 року дане виконавче провадження завершено, надати більш детальну інформацію та видати копії документів з нього немає можливості, оскільки виконавчі провадження, які перебували на виконані ДВС до 2019 року включно, знищено. Також, у відповіді відділу ДВС позивачу повідомлено про відсутність правових підстав для зняття арешту.

Таким чином, оскільки виконавче провадження на теперішній час не перебуває на виконанні та знищено, відтак арешт, накладений на нерухоме майно належне позивачу, порушує його права, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду та просив суд скасувати арешт на нерухоме майно, що належить йому, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника, винесеної 23.10.2014 року державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в межах виконавчого провадження ВП 43759495 та виключити запис про обтяження від 03.12.2014 року за №7917589 з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року позовні вимоги задоволено.

Скасовано арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), накладений на підставі постанови про арешт майна боржника, винесеної 23.10.2014 року державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в межах виконавчого провадження ВП 43759495 та виключити запис про обтяження від 03.12.2014 року за №7917589 з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по справі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач ОСОБА_2 є боржником у виконавчому провадженні, у рамках якого накладено арешт на майно, та ним не сплачено та не надано доказів сплати витрат виконавчого провадження, а тому відсутні правові підстави для зняття арешту.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, позивач ОСОБА_2 , надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що, згідно Свідоцтва про право власності на житло, ОСОБА_2 , на праві спільної сумісної власності, належить квартира АДРЕСА_2 (а.с.10).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №332763200 від 18.05.2023 року, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної 23.10.2014 року державним виконавцем Саксаганського ВДВС Криворізького міського управління юстиції в рамках виконавчого провадження №43759495, на нерухоме майно позивача накладено арешт (а.с.5-6).

24.07.2023 року ОСОБА_2 звернувся до Саксаганського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту з належного йому майна, на що отримав відповідь №28.16-34/106988 від 03.08.2023 року, в якій зазначено, що з 19.06.2014 року по 09.06.2016 року на виконанні у відділі перебував виконавчий лист №2/212/902/14 від 11.06.2014 року, виданий Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення коштів у розмірі 75441 грн. 40 коп. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 (ВП №43759495). 09.06.2016 року державним виконавцем вказане виконавче провадження завершено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в ред. закону від 2012 року). ОСОБА_2 роз`яснено про відсутність підстав у відділу для зняття арешту та про можливість його зняття за рішенням суду. Надати більш детальну інформацію та видати копії документів за вказаними арештами не надалось можливим у зв`язку з тим, що виконавчі провадження, які перебували на примусовому виконанні у відділі ДВС до 2019 року включно знищені (а.с.7,8-9).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт на майно позивача, наразі на виконанні не перебуває, знищено, відповідачка у справі тривалий час не зверталась до відділу ДВС з метою повторного пред`явлення до виконання виконавчого листа, наявність арешту позбавляє позивача права вільно розпоряджатись належним йому нерухомим майном.

Колегія суддів не погоджується з такими висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції не врахував того, що ОСОБА_2 не має законних підстав пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд повинен закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Отже, суд першої інстанції помилково розглянув справу по суті та не врахував того, що арешт накладено на майно ОСОБА_2 , який є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може виступати позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, отже провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Схожі правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20 (провадження № 61-882св21), від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 201/6486/20 (провадження № 61-19066св20), підстав відступити від зазначених висновків суд не встановив.

Доводи апеляційної скарги не беруться до уваги апеляційним судом, оскільки суд першої інстанції повинен був відмовити у відкритті провадження у справі з наведених вище правових підстав, а не розглядати спір по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 374ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (ч. 1 ст. 377 ЦПК України).

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції відповідно до положень ч. 1 ст. 377 ЦПК України підлягає скасуванню, а провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст.255 ЦПК України -закриттю.

Керуючись ст.367, 374, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зняття арешту, третя особа Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 липня 2024 року.

Головуючий:

Судді: