Справа № 369/683/24
Провадження № 2/369/3781/24
РІШЕННЯ

Іменем України

09.07.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.

секретаря Соловюк В.І.

за участі

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Боярського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дітей.

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом з вимогою до відповідача ОСОБА_4 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дітей. Свої вимоги мотивують тим, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з лютого 2013 року по березень 2023 року. У період шлюбу у ОСОБА_3 народилось троє дітей: ОСОБА_6 , 2015 року народження, син ОСОБА_7 , 2018 року народження; дочка ОСОБА_8 , 2020 року народження. При цьому ОСОБА_4 є біологічним батьком лише старшого сина - ОСОБА_9 , 2015 року народження.

Вказала, що шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 2017 року існував формально, шлюбні відносини між ними були припинені задовго до юридичного оформлення розірвання шлюбу. У зв`язку з тим, що на день народження двох молодших дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_8 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з Відповідачем, тому батьком дітей записаний Відповідач ОСОБА_4 .

Після початку війни в Україні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з дітьми спільно проживають в Іспанії. І лише 28.03.2023 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було ухвалено рішення про розірвання їх шлюбу. Після розірвання шлюбу з Відповідачем, ОСОБА_3 повідомила ОСОБА_2 , що він є біологічним батьком двох її молодших дітей, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_8 . З метою підтвердження вказаних обставин, а також зібрання належних доказів для звернення до суду, ОСОБА_2 звернувся за місцем свого проживання ( Іспанія ) у діагностичний центр та провів генетичні тести на батьківство. І лише після отримання відповідних висновків, вони достовірно дізнались хто є біологічним батьком дітей.

Просили суд:

визнати ОСОБА_2 батьком дітей - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ;

виключити з актових записів про народження ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , відомості про батька « ОСОБА_4 »;

внести зміни до актових записів про народження ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , де в графі відомості про батька вказати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, змінивши прізвище, ім`я та по батькові дітей з « ІНФОРМАЦІЯ_10 » на « ІНФОРМАЦІЯ_10 »; з « ІНФОРМАЦІЯ_11 » на « ІНФОРМАЦІЯ_11 »;

зобов`язати Бучанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_14 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 , змінивши прізвище, ім`я та по батькові дитини з « ІНФОРМАЦІЯ_10 » на « ІНФОРМАЦІЯ_10 »; та до актового запису про народження ОСОБА_15 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 , змінивши прізвище та по батькові дитини з « ІНФОРМАЦІЯ_11 » на « ІНФОРМАЦІЯ_11 ».

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 січня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Бучанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дітей - залишено без руху, надавши строк для виправлення недоліків тривалістю 10 днів з дня отримання даної ухвали.

Позивачами було виправлено недоліки позовної заяви та у визначений судом строк надано заяву про виправлення недоліків з відповідними доказами.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 лютого 2024 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Згідно з ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). За приписами ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Встановлено позивачу п`ятиденний строк здня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.ч.3-5 ст. 178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. Встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, яке має відповідати вимогам ч. ч. 3-5 ст. 178 ЦПК України, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали, а відповідачу також копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

Судом встановлено, що Відповідач ОСОБА_4 отримав ухвалу суду 23 лютого 2024 року, що підтверджується особистим підписом відповідача.

Відповідач не скористався право подання відзиву на позовну заяву.

02 квітня 2024 року від Бучанського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив на позовну заяву, яким позовні вимоги не визнаються, оскільки актові записи про народження ОСОБА_16 та ОСОБА_17 складені виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Архів виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району зберігається у Боярському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який є правонаступником Києво-Святошинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Зміни до актових записів може внести лише той відділ, в якому зберігаються паперові носії актових записів.

Відповідно до ч.2 ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

18 квітня 2024 року від представника Позивачів адвоката Лисенко І.К. надійшла заява, відповідно до якої керуючись інформацією, наданою Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та ст. 51 ЦПК України, представник просила суд замінити неналежного Відповідача 2 Бучанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на належного Відповідача 2 - Боярський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ): ; 08153, Київська обл., м. Боярка, вул. Білогородська, буд. 134-Б; тел. +38 ; e-mail: ; має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

У підготовчому судовому засіданні ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2024 року замінено неналежного Відповідача 2 Бучанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на належного Відповідача 2 - Боярський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) та оголошено перерву в підготовчому засіданні.

11 червня 2024 року відповідач ОСОБА_4 подав суду клопотання про долучення доказів до справи. При цьому вказав, що вони проживали разом однією сімєю до розірвання шлюбу, разом їздили відпочивати за кордон. А після початку він саме він з родиною виїхав до Іспанії, де і проживав з ними деякий час. Подав суду диск з фото- та відео-доказами та довідку про склад сімї, акт на предмет проживання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 червня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні на 09 липня 2024 року на 12 год. 50 хв., встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі.

В судове засідання 09 липня 2024 року Відповідач ОСОБА_4 не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направив.

09 липня 2024 року представник відповідача направив суду заяву про застосування строків позовної давності, подала докази переписки позивачів на підтвердження того, що їм достовірно було відомо про батьківство ОСОБА_2 ще у жовтні 2021 року та міг провести ще у той час відповідну експертизу. А позов поданий у січні 2024 року, тобто з пропуском річного строку звернення до суду з відповідним позовом. Просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

У судовому засіданні представник Позивачів - адвокат Лисенко І.К. підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила пзов задовольнити.

Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача та його представника, можливість подання ними відзиву, доказів, та про задоволення позову з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2013 року, зареєстрованого у Виконавчому комітеті Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 23.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 березня 2023 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано (справа №369/478/23).

У період зареєстрованого шлюбу у ОСОБА_3 народилось троє дітей: син ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , донька ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження, де у графі «Мати» записана ОСОБА_3 , а в графі «Батько» - ОСОБА_4 .

Відповідно до пояснень представника позивача, оскільки на день народження двох молодших дітей ОСОБА_13 та ОСОБА_17 - ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , тому батьком дітей записаний саме Відповідач ОСОБА_4 ; лише після розірвання шлюбу з Відповідачем, ОСОБА_3 повідомила ОСОБА_2 , що він є біологічним батьком двох її молодших дітей, а саме ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Доказів на спростування даних тверджень сторона відповідача суду не подала, не заявила клопотань про їх витребування, у разі складнощів в їх отриманні.

На підтвердження своїх вимоги ОСОБА_2 звернувся за місцем свого проживання ( Іспанія ) у діагностичний центр та провів генетичні тести на батьківство та надав суду відповідні висновки.

Згідно генетичного тесту на батьківство Діагностичного центру «Кальдерон», Іспанія, №1046064 від 03.11.2023 року на встановлення батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_14 , зразок ОСОБА_14 дійсно збігається із зразком ОСОБА_2 , це свідчить про те, що генетична структура ОСОБА_2 сумісна з тим, що він є батьком ОСОБА_14 . Статичний аналіз збігу з використанням частот алелів, отриманих у репрезентативному дослідженні популяції, дає індекс ймовірності батьківства (W): W = 99,99%, що за передбаченням Гуммеля є практично доведеним батьківством. Генетичний тест проведено шляхом отримання ДНК із біологічних зразків шляхом протеолітичного розщеплення та подальшого очищення за допомогою автоматичного екстрактора ДНК MagPurix від Zinexts Life Sciences. Генетичний тест з перекладом з англійської та іспанської мови на українську мову перекладачем Захарчук Т.С. , справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом КМНО Биковим В.О., зареєстровано в реєстрі за №8224 від 08.12.2023 року, наявний в оригіналі в матеріалах справи.

Згідно генетичного тесту на батьківство Діагностичного центру «Кальдерон», Іспанія, №1046063 від 03.11.2023 року на встановлення батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_17 , зразок ОСОБА_21 дійсно збігається із зразком ОСОБА_2 , це свідчить про те, що генетична структура ОСОБА_2 сумісна з тим, що він є батьком ОСОБА_21 . Статичний аналіз збігу з використанням частот алелів, отриманих у репрезентативному дослідженні популяції, дає індекс ймовірності батьківства (W): W = 99,99%, що за передбаченням Гуммеля є практично доведеним батьківством. Генетичний тест проведено шляхом отримання ДНК із біологічних зразків шляхом протеолітичного розщеплення та подальшого очищення за допомогою автоматичного екстрактора ДНК MagPurix від Zinexts Life Sciences. Генетичний тест з перекладом з англійської та іспанської мови на українську мову перекладачем Захарчук Т.С. , справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом КМНО Биковим В.О., зареєстровано в реєстрі за №8225 від 08.12.2023 року, наявний в оригіналі в матеріалах справи.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Статтею 121 СК України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Відповідно до ст. 138 СК України жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство.

Згідно з п. 6, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 129 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (справа № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Висновками генетичних тестів, які додаються до позовної заяви, встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_15 та ОСОБА_16 складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_16 та ОСОБА_17 практично доведено.

Відповідач не надав доказів на спростування висновків та не заявив клопотань про призначення судових експертиз для встановлення батьківства дітей.

Суд критично оцінює подані відповідачем докази щодо спільного проживання з грудня 2020 року по лютий 2022 року. Так, з поданого акту на предмет проживання від 25 квітня 2024 року неможливо встановити з яких саме обставин, доказів депутат виходив депутат, чи перевіряв його у позивачки. Даний депутат та сусіди не були допитані в судовому засіданні, тому перевірити його обґрунтованість та дійсність, суд позбавленій можливості. Довідка про склад сімї не може підтверджувати чи спростовувати обставини фактичного проживання осіб разом та видавалась вона ще у жовтні 2022 року для пред`явлення до відділу соціального захисту населення. Подані фото та відео підтверджують лише факт спільного проведення часу сторін та дітей разом, в тому числі й за кордоном на відпочинку, а не факт біологічного батьківства. Крім того, в даному судовому засіданні суд не перевіряє та не встановлює факт спільного чи окремого проживання подружжя за час зареєстрованого шлюбу.

Згідно ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до пп. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану. їх поновлення та анулювання, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням інтересів у першу чергу дітей, позовні вимоги позивачів є обґрунтованими, підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки Позивач ОСОБА_2 є рідним батьком ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , що підтверджується генетичними тестами.

Щодо строків позовної давності.

При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина перша статті 135 СК України).

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу(частина четверта статті 128 СК України).

Особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство (стаття 129 СК України).

До вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу (частина перша статті 20 СК України).

Тлумачення норм СК України свідчить, що законодавець передбачив різні підстави для пред`явлення позовної вимоги про визнання батьківства відповідно до статті 128 СК України та статті 129 СК України.

У статті 128 СК України регулюється випадок, за яким запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Саме в такому разі особа, яка вважає себе батьком дитини, може подати до суду позовну заяву про визнання свого батьківства. При цьому, з врахуванням змісту частини першої статті 20 СК України та статті 128 СК України, позовна вимога про визнання батьківства згідно зі статтею 128 СК України виключена законодавцем із сфери дії позовної давності.

Частина перша статті 129 СК України стосується ситуації, за якої оспорити батьківство може чоловік, який вважає себе батьком дитини, а батьком дитини записана інший чоловік. Тобто позивачем є чоловік, який вважає себе батьком дитини, а відповідачем - чоловік, який записаний батьком дитини. Предметом доказування в цьому разі є відсутність кровної спорідненості між дитиною і чоловіком, записаним як батько в актовому записі про народження дитини, та наявність такої спорідненості між дитиною й особою, яка вважає себе її батьком. До позовної вимоги про визнання батьківства згідно з частиною першою статті 129 СК України застосовується позовна давність в один рік.

Проаналізувавши аргументи відповідача у справі суд вважає, що у даному випадку підлягають розмежування вимоги про визнання батьківства на підставі статті 128 СК України, до якої позовна давність не застосовується, та вимоги про визнання батьківства з правових підстав, визначених частиною першою статті 129 СК України, до якої застосовується позовна давність в один рік.

За обставинами цієї справи відомості про батька дітей внесені на підставі перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Отже, до вимоги позивачів про визнання батьківства можуть застосовуватися положення статті 129 СК України, яка регулює спір про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини, зокрема, положення частини другої цієї статті про річний строк позовної давності до вимоги про визнання батьківства в межах вирішення такого спору про батьківство.

Подані відповідачем докази на підтвердження того, що ще у жовтні 2021 року позивачі знали про батьківство дітей, суд оцінює критично. Так, з поданих фото переписки не можливо встановити між ким ведеться така переписка та дійсність такої переписки. У судовому засіданні представник позивачів заперечувала таку обставину, вказувала, що позивачі ніколи не надавали право відповідачу читати власну переписку, а тим паче її розголошувати. Крім того, суд враховує право особи на таємницю листування. Відповідач у своїх заявах не пояснив походження та наявність у нього переписки інших осіб та наявність у нього права на розголошення таємниці листування. Відповідно до вимог чинного законодавства за порушення таємниці листування, телефонних розмов, телеграфної чи іншої кореспонденції, що передаються засобами зв`язку або через комп`ютер, особа несе відповідальність, встановлену законом. За ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження пропуску строку звернення до суду відповідач не надав, не заявив клопотань про їх витребування, у разі складнощів в їх отриманні.

При вирішенні питання суд враховує, що лише наявність висновків генетичного дослідження може безспірно свідчити про час, коли особа дізналась про біологічне батьківство дітей, а саме листопад 2023 року, тому позивачами не пропущені строки позовної давності. За таких обставин, заява про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст. 5, 138 Сімейного кодексу України, п. 6, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» ст. ст. 1-18, 27, 76, 77-81, 175, 177, 263 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Боярського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дітей задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Житомир, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , батьком дитини - ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка.

Виключити з актового запису №37 від 19 лютого 2018 року, складеного Виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про народження ОСОБА_20 , відомості про батька « ОСОБА_4 ».

Внести зміни до актового запису №37 від 19 лютого 2018 року складеного Виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про народження ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , де в графі відомості про батька вказати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, змінивши прізвище, ім`я та по батькові дитини з « ІНФОРМАЦІЯ_10 » на « ІНФОРМАЦІЯ_10 ».

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Житомир, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , батьком дитини - ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце народження: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка.

Виключити з актового запису №212 від 30 липня 2020 року, складеного Виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про народження ОСОБА_23 , відомості про батька « ОСОБА_4 ».

Внести зміни до актового запису №212 від 30 липня 2020 року складеного Виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про народження ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , де в графі відомості про батька вказати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, змінивши прізвище та по батькові дитини з « ІНФОРМАЦІЯ_11 » на « ІНФОРМАЦІЯ_11 ».

Зобов`язати Боярський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 , змінивши прізвище, ім`я та по батькові дитини з « ІНФОРМАЦІЯ_10 » на « ІНФОРМАЦІЯ_10 »; та до актового запису про народження ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 , змінивши прізвище та по батькові дитини з « ІНФОРМАЦІЯ_11 » на « ІНФОРМАЦІЯ_11 ».

Реквізити сторін:

ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_7 , АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 : ІНФОРМАЦІЯ_8 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

ОСОБА_4 : ІНФОРМАЦІЯ_9 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 31 липня 2024 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ