печерський районний суд міста києва
Пр. № 2-6156/24
12 липня 2024 року Печерський районний суд м. Києва
суддя Матійчук Г. О.
секретар судового засідання Музика В. П.
учасники справи:
відповідач: Київська міська рада
третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Топілко Оксана Олександрівна,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Топілко Оксана Олександрівна, про встановлення факту проживання однією сім?єю, -
представник позивача - адвокат Маляр С. А.
У квітні 2024 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме до дня смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 .
Також зазначає, що позивач з 2015 року по день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проживала та доглядала за ОСОБА_2 , яка була інвалідом 1 групи з дитинства (незряча) в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується:
- квитанціями про оплату комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 , з яких вбачається, що у графі «Платник» стоїть підпис позивача;
- квитанціями АТ «Ощадбанк» про отримання пенсії ОСОБА_2 , з яких вбачається, що у графі «клієнт» стоїть підпис позивача;
- квитанцією від 28.07.2023 року про купівлю медичних препаратів ОСОБА_2 ;
- квитанціями з інших магазинів щодо купівлі продуктів харчування та засобів особистої гігієни;
- товарним чеком та гарантійним талоном від 20 жовтня 2022 року про купівлю ОСОБА_1 мобільного телефону ОСОБА_2 ;
- договором повірки лічильників №172-2019-05-30-03 від 30 травня 2019 року у квартирі АДРЕСА_1 та актом виконаних робіт до нього, з якого вбачається у графі «Замовник» підпис позивача;
- видатковою накладною Ррз/02-0234016 від 29 липня 2021 року, актом здачі прийняття робіт № Усл/02-0007447 та квитанціями від 29 липня 2021 року, з яких вбачається, що позивач замовляла та купувала матеріали для ремонту в квартирі ОСОБА_2 , про що в графі «Замовник» та «Отримав товар» стоїть підпис позивача;
- договором підряду від 20 вересня 2021 року, відповідно до якого позивач замовляла кухню за адресою: АДРЕСА_2 , де у графі «Замовник» стоїть підпис позивача;
- скрін-шотами переписки позивача з лікарем за березень-червень 2023 року, щодо лікування ОСОБА_2 .
Вказує, що позивач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Топілко О. О. із заявою про прийняття спадщини за законом як спадкоємець четвертої черги, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О. О. відкрито спадкову справу №20/2023.
Листом від 22 квітня 2024 року за №67/02-14 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Топілко О. О. повідомила про неможливість вчинення нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з відсутністю документів, що б підтверджували родині або інші зв`язки ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_2 .
Також вказаним листом приватний нотаріус рекомендувала звернутися до суду для захисту своїх прав та встановлення факту родинних відносин та інших із спадкоємцем, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.04.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Встановлено строк 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження, протягом якого відповідач має право направити: суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу - копію відзиву та доданих до нього документів, роз`яснено третій особі строк на подання пояснень щодо позову протягом десяти днів із дня отримання ухвали про відкриття провадження. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Топілко О. О. копію спадкової справи №20/2023, відкритої після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 9, т. 2).
Копію ухвали про відкриття провадження направлено на адресу сторін, крім того відповідачу та третій особі направлено копію позовної заяви з додатками. Також вказану ухвалу направлено на відомі адреси електронної пошти сторін та до електронного кабінету учасників справи (а. с. 10-13, т. 2).
Протокольною ухвалою суду від 10.06.2024 року заяву про виклик свідків, подану разом із позовом, задоволено, ухвалено викликати та допитати у якості свідків осіб, зазначених представником позивача у заяві (а. с. 31-23, т. 2).
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.06.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а. с. 34, т. 2).
27.06.2024 року від у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Топілко О. О. надійшла належним чином завірена копія спадкової справи №20/2023, відкритої після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 55-66, т. 2).
Допитана, у якості свідка у судовому засіданні 12.07.2024 року ОСОБА_3 зазначила, що працює в органі самоорганізації населення «Комітет мікрорайону «Новопечерський», неодноразово відвідувала ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як представник комітету, спочатку вважала, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , оскільки в них були хороші стосунки, знає, в тому числі зі слів ОСОБА_2 , що вони вели спільне господарство, купляли меблі та побутову техніку, неодноразово передавала гуманітарну допомогу для ОСОБА_2 через ОСОБА_1 , інших особі окрім ОСОБА_1 , які опікувались ОСОБА_2 , не було.
Допитана у якості свідка у судовому засіданні 12.07.2024 року ОСОБА_4 зазначила, що вона була сусідкою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , час від часу їх навідувала, бачила як ОСОБА_1 купляла ліки та продукти для ОСОБА_2 , як вони вели спільний побут, була в них на свята. Також підтвердила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали спільно, ОСОБА_1 оплачувала комунальні послуги, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 купляли разом побутову техінку.
Допитана у якості свідка у судовому засіданні 12.07.2024 року ОСОБА_5 зазначила, що особисто знайома із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , бувала у них в гостях, ОСОБА_2 з вдячністю відкликалась про ОСОБА_1 , називала її дочкою, вони спільно проживали та вели спільний побут, ОСОБА_1 готувала їжу та купляла побутові товари. Також зазначила, що після смерті ОСОБА_2 позивач організовувала її похорони та поминальний обід, на якому та була присутня.
Допитана у якості свідка у судовому засіданні 12.07.2024 року ОСОБА_6 зазначила, що була сусідкою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які разом проживали, часто бачила як ОСОБА_1 купувала продукти, також була свідком того, як ОСОБА_1 робила у квартирі ремонт та купувала нові меблі. Також підтвердила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю, вели спільно господарство, після смерті ОСОБА_2 позивач організовувала її похорони.
У судовому засіданні представник позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Маляр С. А. надали пояснення, позов підтримали та просили задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
Представник відповідача Київської міської ради у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.
Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Топілко Оксана Олександрівна у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, подала заяву про розгляд справи у її відсутність (а. с. 19-20, т. 2).
Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність відповідача, його представника, третьої особи, суд, виходить із наступного.
На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.
Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 1, п. 1-2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 223 ЦПК України).
Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»).
Так, судом вжито усіх необхідних заходів для надання сторонам достатніх можливостей для викладення своєї позиції у судових засіданнях з метою дотримання принципу змагальності процесу та забезпечення права на публічне слухання справи у розумні строки, враховуючи процесуальні права інших учасників справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.
На підставі вищезазначеного та керуючись п. 1 ч. 3 ст. 233 ЦПК України, суд, з огляду на достатність в матеріалах справи документів для прийняття рішення, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, його представника, третьої особи, на підставі наявних у справі доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, заслухавши пояснення учасників справи та свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:
2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право;
4) відновлення становища, яке існувало до порушення;
5) примусове виконання обов`язку в натурі;
6) зміна правовідношення;
7) припинення правовідношення;
8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;
9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;
10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 (а. с. 34-36, т. 1).
10.08.2023 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Топілко О. О. із заявою про прийняття спадщини за законом як спадкоємець четвертої черги, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 57, т. 2).
Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О. О. відкрито спадкову справу №20/2023 (а. с. 38, т. 1, а. с. 55-66, т. 2).
Листом від 22 квітня 2024 року за №67/02-14 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Топілко О. О. повідомила про неможливість вчинення нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, у зв`язку з відсутністю документів, що б підтверджували родині або інші зв`язки ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_2 (а. с. 37, т. 1).
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтями 1217, 1218 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України).
Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно з нормами ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно із ч. ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.
У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 27 травня 2021 року в справі № 552/196/20.
Так, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 Цивільного кодексу України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.
Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.
Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 із 2015 року по день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проживала та доглядала за ОСОБА_2 , яка була інвалідом 1 групи з дитинства (незряча) в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується:
- квитанціями про оплату комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 , з яких вбачається, що у графі «Платник» стоїть підпис позивача;
- квитанціями АТ «Ощадбанк» про отримання пенсії ОСОБА_2 , з яких вбачається, що у графі «клієнт» стоїть підпис позивача;
- квитанцією від 28.07.2023 року про купівлю медичних препаратів ОСОБА_2 ;
- квитанціями з інших магазинів щодо купівлі продуктів харчування та засобів особистої гігієни;
- товарним чеком та гарантійним талоном від 20 жовтня 2022 року про купівлю ОСОБА_1 мобільного телефону ОСОБА_2 ;
- договором повірки лічильників №172-2019-05-30-03 від 30 травня 2019 року у квартирі АДРЕСА_1 та актом виконаних робіт до нього, з якого вбачається у графі «Замовник» підпис позивача;
- видатковою накладною Ррз/02-0234016 від 29 липня 2021 року, актом здачі прийняття робіт № Усл/02-0007447 та квитанцій від 29 липня 2021 року, з яких вбачається, що позивач замовляла та купувала матеріали для ремонту в квартирі ОСОБА_2 , про що в графі «Замовник» та «Отримав товар» стоїть підпис позивача;
- договором підряду від 20 вересня 2021 року, відповідно до якого позивач замовляла кухню за адресою: АДРЕСА_2 , де у графі «Замовник» стоїть підпис позивача;
- скрін-шотами переписки позивача з лікарем за березень-червень 2023 року, щодо лікування ОСОБА_2 .
Згідно із відповіді на адвокатський запит від 16 квітня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Органу самоорганізації населення «Комітет мікрорайону «Новопечерський», а саме: у 2015 році двічі: з питань належного утримання будинку та прибудинкової території та щодо залиття квартири 72 , у якій проживала вона та інвалід І групи, яку вона доглядає, ОСОБА_2 ; у 2018 року один раз з питань сприяння у наданні ОСОБА_2 депутатом Київради матеріальної допомоги; ОСОБА_1 систематично отримувала для потреб ОСОБА_2 продуктові набори, а саме 12 липня 2022 року та 6 вересня 2023 року, що підтверджуються витягом органу самоорганізації населення «Комітет мікрорайон «Новопечерський»; з квітня 2022 року по липень 2023 року ОСОБА_1 систематично отримувала гаряче харчування для ОСОБА_7 , яке доставлялося за місцем проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 68-69, т. 1).
Також факт спільного проживання позивача із спадкодавцем, ведення спільного побуту, спільних витрат, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонту, надання взаємної допомоги підтверджуються показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 .
Так, свідки ОСОБА_8 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 підтвердили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були у родинних взаєминах, спільно проживали, вели спільний побут та господарство, ОСОБА_1 готувала їжу та купляла побутові товари, в тому числі побутову техніку.
З копії спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що заяву про прийняття спадщини після її смерті подала лише позивач.
Таким чином, враховуючи наявність законних підстав вважати, що позивач із 2015 року та на день смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживали разом однією сім`єю та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_2 , та необхідним є встановлення факту належності її до спадкоємців четвертої черги, що є перешкодою у реалізації заявником вищевказаного права на спадкування, суд вважає що право заявника підлягає захисту, а заява про встановлення факту задоволенню.
Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1264, 1268 ЦК України, ст. 3 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 280-284, 315, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Топілко Оксана Олександрівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю - задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме до дня смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повний текст рішення складено 12.07.2024 року.
Суддя Г.О.Матійчук