ПОСТАНОВА

Іменем України

30 липня 2024 року м. Кропивницький

справа № 398/6515/23

провадження № 22-ц/4809/1046/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), Мурашка С. І., Чельник О. І., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2024 року у складі головуючого судді Подоляк Я. М.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

21.12.2023 ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Бугайченко Тетяна Анатоліївна, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 12.09.2022 по 12.09.2023 у розмірі 74 089,15 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі судового наказу, виданого Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області від 28.09.2017 року відповідач зобов`язаний сплачувати на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Відповідач не виконував свого обов`язку по сплаті аліментів, внаслідок чого станом на 12.09.2022 року виникла заборгованість в сумі 74089,15 грн, що підтверджується інформацією державного виконавця, вказаною у виконавчому листі та постановою від 05.10.2022 року про повернення виконавчого документа стягувачу. За період з 12.09.2022 року по 12.09.2023 року пеня за прострочення сплати аліментів становить 270425,39 грн, виходячи з наступного розрахунку: 74089,15 (сума заборгованості) х 365 днів х 1%. При цьому, враховуючи, що згідно закону розмір пені не може перевищувати розміру 100 відсотків заборгованості зі сплати аліментів, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 74 089,15 грн.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 12.09.2022 по 12.09.2023 в розмірі 74 089 (сімдесят чотири тисячі вісімдесят дев`ять) гривень 15 копійок.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт прострочення відповідачем сплати аліментів на користь позивача підтверджується доказами, зокрема, копією виконавчого листа, яким є судовий наказ та постановою державного виконавця, в яких зазначено про розмір заборгованості станом на час закінчення строку виконання у зв`язку з досягненням дитиною 18 річного віку та повернення виконавчого документу стягувачу залишилась не сплаченою сума нарахованих аліментів - 74 089,15 грн. Відповідачем не доведено, що це прострочення сталося не з його вини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Відповідач подав до Кропивницького апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Відповідач вважає, що сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів розрахована неправильно.

Позивачкою не було надано розрахунку заборгованості по аліментам, проведеного державним виконавцем, де було б зазначено коли і скільки аліментів сплачувалось ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , у зв`язку із чим неможливо провести докладний розрахунок неустойки (пені), так як у період з 15.09.2017 року по 12.09.2022 року, поки здійснювалося нарахування аліментів, відповідач періодично сплачував грошові кошти на утримання дитини, а тому, перебіг нарахування пені неодноразово переривався.

ОСОБА_1 в іншому шлюбі має малолітню доньку - ОСОБА_5 , також утримує цю дитину, яка хворіє, а також дружину та її матір, які мають вади зі здоров`ям.

ОСОБА_1 не має можливості сплатити одразу всю суму заборгованості, оскількимає невеликі доходи, а також виконує обов`язок по утриманню своєї малолітньої доньки, дружини та її матері.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із них періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму, згідно з постановою Верхового Суду у справі № 711/679/21. Також зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, в постановах від 25.04.2018 року, справа № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03.04.2019 року, справа № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

Зобов`язання зі сплати аліментів виникло 28.09.2017 з моменту винесення судового наказу, і діяло до виповнення повноліття дитини, тобто до 12.09.2022. Стягнення аліментів припиняється після виповнення повноліття, 12.09.2022, а тому щомісячні платежі перестають нараховуватися. Тобто періодичні платежі більше на нараховуються. Пеня, яка нараховується за прострочення сплати аліментів та рахується за кожен місяць окремо, продовжує нараховуватись, але вона продовжує нараховуватись починаючи з моменту нарахування періодичного платежу (аліментів за конкретний місяць) до моменту його погашення.

Тобто, вимога стягнути неустойку за прострочення аліментів, які нарахувалися на суму повної заборгованості (74089,15 грн.) за період з 12.09.2022 по 12.09.2023 (коли аліменти вже не нараховувалися) неможлива для розрахунку, а тому і неможлива для виконання. Так як, з 12.09.2023 аліменти вже не нараховуються, нарахування пені не можливе, так як немає на що її нараховувати, а сума заборгованості у розмірі 74089,15 грн, є сумою повної заборгованості, а не місячного платежу, оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, то вимога стягнення пені саме на цю усталену суму є такою, що не підлягає задоволенню через невідповідність такої вимоги розрахункам та роз`ясненням, що викладені у вищезазначених постановах Верховного Суду.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Представник позивачки адвокат Бугайченко Т. А. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому ставить питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч.ч.1-2 ст. 274 ЦПК).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Судовим наказом від 28.09.2017 року, виданим Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області у справі №2-н/398/233/17, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.09.2017 року і до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Постановою старшого державного виконавця Олександрійського відділу ДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 05.10.2022 судовий наказ №2-н/398/233/17 повернуто стягувачу на підставі п.2 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені заходи щодо його розшуку виявились безрезультатними. Борг станом на момент повноліття дитини, тобто 12.09.2022, становить 74 089,15 грн (а.с.8).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч.2 ст. 76 ЦПК).

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частина друга статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до цієї норми правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Норми процесуального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Встановлено, що у відповідача ОСОБА_1 наявний борг перед позивачкою ОСОБА_2 зі сплати аліментів у розмірі 74089,15 грн, що підтверджено відміткою державного виконавця на судовому наказі та постановою старшого державного виконавця Олександрійського відділу ДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 05.10.2022 (а.с, 7, 8).

Стороною відповідача не надано суду доказів погашення заборгованості по аліментам.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на підставі рішення суду та вказано, що розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №572/1762/15-ц та від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Стягуючи з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 74 089,15 грн грн, виходячи з положень ст. 196 СК України, а саме, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня, що не може перевищувати 100 відсотків, суд правомірно вважав, що прострочення сплати аліментів сталася з вини відповідача, у постанові державного виконавця про повернення судового накузу вказано про наявність у відповідача боргу по аліментам у розмірі 74 089,15 грн.

Суд погодився з розрахунком позивача, що за період з 12.09.2022 по 12.09.2023 пеня за прострочення сплати аліментів становить 270 425,39 грн, виходячи з наступного розрахунку: 74 089,15 (сума заборгованості) х 365 днів х 1%.

Власного розрахунку стороною відповідача не надано.

Надані відповідачем копії квитанції від 25.09.2023 на суму 500 грн, 24.10.2023 на суму 500 грн, 23.11.2023 на суму 500 грн, 22.11.2023 на суму 500 грн, свідчать про те, що ним здійснювалась часткова сплата аліментів на утримання сина, про те не в повному обсязі та з простроченням періоду такої сплати, і не охоплюються періодом за який позивачка просить стягнути неустойку (пеню).

Сплата відповідачем частково заборгованості по аліментам не впливає на визначення розміру пені (неустойки), оскільки сплата заборгованості не звільняє його від сплати неустойки (пені) за період, в який ця заборгованість мала місце.

Також суд зазначав, що відповідач в обґрунтування заперечення на позовну заяву, посилався на те, що на його утриманні перебуває його дружина ОСОБА_6 , яка має вади здоров`я, є непрацездатною та потребує утримання, що на його утриманні також перебуває мати дружини ОСОБА_7 , яка має встановлену групу інвалідності, доказів про реєстрацію шлюбу не надано.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 7, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді С. М. Єгорова

С. І. Мурашко

О. І. Чельник