печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4855/23-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г. О.

секретар судового засідання Музика В. П.,

справа №757/4855/23-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Олег Володимирович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Олег Володимирович, про розірвання спадкового договору, -

представник позивача - адвокат Колораш В.Т.

представник відповідача - адвокат Маракушев Р.І.

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить розірвати спадковий договір від 19 січня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком Олегом Володимировичем.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 .

19.01.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком Олегом Володимировичем, зареєстрований в реєстрі №118 (далі - Спадковий договір).

Відповідно до п. 1 Спадкового договору ОСОБА_1 , відчужувач, за ним договором, передає після моєї смерті у власність ОСОБА_2 , набувачу, належну йому на праві приватної власності квартиру за номером АДРЕСА_2 .

Пунктом 4 Спадкового договору відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна (ідентифікатор за базою ФДМУ 2538103_12122017_00093), складеного 12.12.2017 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Агенція консалтингових послуг» (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №102/17, виданий 17.02.2017 року Фондом державного майна України), оціночна вартість квартири складає: 1 912 600, 00 грн (один мільйон дев`ятсот дванадцять тисяч шістсот гривень 00 копійок).

Згідно із п. 9 Спадкового договору за згодою сторін на набувача майна покладаються такі обов`язки:

- забезпечувати потреби відчужувача у продуктах харчування, необхідному одязі;

- забезпечувати, згідно з рецептами лікарів, лікувальними засобами, незалежно від їх вартості;

- на вимогу відчужувача виконувати господарсько-хатню роботу (приготування їжі, прибирання в квартирі, надання прально-банних послуг);

- відвідувати відчужувача у випадку влаштування його до лікарні;

- поховати відчужувача у разі його смерті.

Відповідно до п. 12 Спадкового договору у разі невиконання набувачем розпоряджень відчужувача спадковий договір може бути розірваний судом на вимогу відчужувача, а також на вимогу набувача у разі неможливості виконання нею розпоряджень відчужувача.

Вказує, що відповідач ОСОБА_2 вже давно перестала виконувати покладені на неї обов`язки згідно зазначеного Спадкового договору.

Так, із 2018 року відповідач перестала виконувати умови п. 9 Спадкового договору, а саме: не забезпечує позивача продуктами харчування та необхідним одягом, лікувальними засобами, не готує їжу, не прибирає у квартирі, перестала прати його речі із березня 2022 року, хоча у квартирі наявна пральна машина.

Вказує, що всі продукти харчування, одяг, лікувальні засоби купляв сам позивач, а із 2021 року в його забезпеченні допомагає його рідний брат ОСОБА_3 , який також готує йому їжу, пере речі, прибирає у квартирі, фактично виконує усю господарсько-хатню роботу по дому.

Крім цього зазначає, що відповідач не відвідувала його в лікарнях, в яких він проходив тривале лікування, відвозив до лікарні, відвідував та привозив продукти харчування, одяг, а також забирав позивача після закінчення лікування його брат ОСОБА_3 .

Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_2 перестала виконувати, покладені на неї спадковим договором від 19.01.2018 року, обов`язки, вважає, що наявні підстави для розірвання вказаного договору, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.02.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Встановлено строк 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження, протягом якого відповідач має право направити: суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу - копію відзиву та доданих до нього документів, роз`яснено третій особі строк на подання пояснень щодо позову протягом десяти днів із дня отримання ухвали про відкриття провадження (а. с. 50, т. 1).

Копію ухвали про відкриття провадження направлено на адресу сторін, крім того відповідачу та третій особі направлено копію позовної заяви з додатками. Також вказану ухвалу направлено на відомі адреси електронної пошти сторін (а. с. 51-53, т. 1).

28.03.2023 року від відповідача надійшов відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у ньому. Зокрема, у відзиві зазначено, що з моменту укладання даного договору відповідач фактично продовжувала сумлінно виконувати покладені на неї обов`язки, а саме: забезпечувати потреби позивача у продуктах харчуванні, даний факт підтверджується копіями квитанції за період з 2019 року по 2022 рік; забезпечувати згідно рецептів лікарів лікувальними засобами, даний факт підтверджується з 2019 по 2022 рік; виконувала господарсько-хатню роботу фактично з 2014 по 2022 рік; оплачувала домашній інтернет «Воля»; оплачувала комунальні платежі з 2019 по 2022 рік. Вказує, що відповідач з початку укладання договору до звернення позивача з даним позовом до суду завжди виконувала взяті на себе обов`язки, та має намір і надалі виконувати договір до повного його виконання, але позивач приблизно з липня 2022 року, після переїду до нього його брата ОСОБА_3 , зі своєї власної ініціативи створює такі перешкоди, які фактично унеможливлюють виконання даного договору, а саме: не відповідає на телефонні дзвінки, не впускає відповідача до спірної квартири, не приймає допомогу у вигляді покупки ліків, продуктів харчування, також відмовляється від виконання господарсько-хатніх робіт та ремонту у кімнаті. Таким чином, вважає, що позивач не довів невиконання договірних зобов`язань або наявність істотних порушень договору з боку відповідача, оскільки останньою на момент подачі позову виконувалися всі обов1язки по договору (а. с. 65-220, т. 1).

04.04.2023 року від позивача надійшла заява про виклик свідків, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 (а. с. 221-223, т. 1).

21.06.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вказує, що оплата комунальних послуг по квартирі позивача №36 відповідачем не передбачена умовами спадкового договору. Однак відповідач частково оплачувала комунальні послуги, так як фактично орендувала частину квартири №36 у нього, як для свого проживання так і для проживання її чоловіків, але не платила за оренду, а тільки частково компенсувала витрати по оплаті комунальних послуг, так як і він давав відповідачу частину грошей на оплату комунальних послуг. Щодо долучених відповідачем квитанцій на оплату послуг з інтернету «ВОЛЯ», зазначає, що відповідач оформила його для власних потреб і тільки вона користувалася цією послугою, позивач ніколи не мав комп`ютера, не вміє ним користуватися, як не вміє користуватися і інтернетом, а телефоном користується тільки кнопковим без інтернету. Крім того зазначає, що ніколи не створював перешкод відповідачу у виконанні умов спадкового договору (а. с. 14-21, а. с. 36-46, т. 2).

19.06.2023 року від відповідача надійшли заперечення, у якій зазначає, що зазначені у позові та відповіді на відзив обставини не відповідають дійсності, спотворені позивачем, який здійснює перешкоди відповідачу у виконанні умов Спадкового договору (а. с. 4-9, т. 2).

21.06.2023 року від представника відповідача надійшла заява про виклик свідків, а саме: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 (а. с. 24-25, т. 2).

21.06.2023 року від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності (а. с. 26-27, т. 2).

Протокольною ухвалою суду від 21.06.2023 року клопотання позивача про виклик свідків задоволено, ухвалено викликати та допитати свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , забезпечення явки свідків покладено на сторону позивача; клопотання представника відповідача про виклик свідків задоволено, ухвалено викликати та допитати свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , забезпечення явки свідків покладено на сторону відповідача (а. с. 28-30, т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а. с. 32, т. 2).

29.08.2023 року від позивача надійшли заперечення на заяву про застосування строків позовної давності (а. с. 62-65, т. 2).

У судовому засіданні, яке відбулось 19.09.2023 року, позивач ОСОБА_1 , його представник адвокат Колораш В. Т. надали пояснення по суті позову.

У судовому засіданні, яке відбулось 19.09.2023 року, відповідач ОСОБА_2 , її представник адвокат Маркушев Р. І. надали пояснення по суті позову.

Допитаний у якості свідка у судовому засіданні 18.10.2023 року ОСОБА_5 зазначив, що знайомий із позивачем десь 4-5 років, брат позивача ОСОБА_3 позичав у нього гроші на операцію ОСОБА_1 у квітні 2022 року, сам він приїздив на машині до лікарні, щоб забрати позивача та відвести його додому, однак ОСОБА_1 після операції не помістився у машину, тому його брат ОСОБА_3 був змушений викликати спеціальну машину для перевезень.

Допитаний у якості свідка у судовому засіданні 18.10.2023 року ОСОБА_4 зазначив, що знайомий із позивачем з другої половини 90-х років, з відповідачем особисто знайомий, познайомився на похоронах жінки ОСОБА_1 , коли позивачу виповнилося 70 років відповідач вже проживала з ним, у квітні-травні 2022 року відвідував ОСОБА_3 у лікарні, часто бував у квартирі позивача, приблизно раз у місяць, вечерю, коли він приходив, готував ОСОБА_1 , чи готувала їжу чи чай ОСОБА_2 не пам`ятає, в квартирі було чисто. Про існування спадкового договору обізнаний, однак не знає його умов.

Допитаний у якості свідка у судовому засіданні 18.10.2023 року ОСОБА_7 зазначив, що його дача знаходиться поряд з дачею позивача, на якій позивач проводить час приблизно з березня по листопад, відлучається у цей період із дачі приблизно раз на місяць отримати пенсію, позивача знає близько 30 років, майже кожен день приходить до нього у гості на дачу, відповідача ОСОБА_2 бачив на дачі два рази в житті, позивач ОСОБА_1 часто просить його про допомогу зі справами на дачі або з`їздити в магазин, продукти на дачу позивачу привозить його брат ОСОБА_3 . Про існування спадкового договору обізнаний, однак не знає його умов. Вказав, що позивач приблизно 4 роки скаржився на те, що відповідач йому не допомагає та не виконує умов спадкового договору.

Допитаний у якості свідка у судовому засіданні 18.10.2023 року ОСОБА_3 зазначив, що про існування спадкового договору обізнаний, однак не знає його умов, знає, що відповідач проживає із 2014 року із ОСОБА_1 . З березня 2022 року він проживає з позивачем, переїхав до нього через воєнні дії, з цього часу допомагає йому з купівлею продуктів та одягу, приготуванням їжі, прибиранням у квартирі, пранням речей, до того продукти купляв сам ОСОБА_1 . Коли у квітні 2022 року позивач зламав ногу, лікар повідомив, що потрібно робити дорогу операцію, після чого він зателефонував відповідачу та просив допомогти матеріально, на що відповідач відмовила через відсутність коштів, тому ОСОБА_3 був змушений позичати вказані кошти у своїх знайомих, у лікарню з позивачем не поїхала, не відвідувала позивача, продукти не приносила. У період, коли позивач перебував на дачі, ОСОБА_2 жодного разу не приїзджала, не купляла одяг, не привозила продукти харчування, не готувала їжу. 14.06.2022 року ОСОБА_15 з`їхала від позивача за його проханням, після цього прийшла лиш раз 24 грудня забрати свої речі та принесла продукти, від яких позивач відмовився. Також вказував, що займався лікуванням зубів та зору позивача. Зазначив, що ОСОБА_2 не виконувала обов`язків по договору, однак раніше позивач не звертався до суду стосовно розірвання договору, оскільки та приглядала за квартирою, поки той був на дачі. Прибирав та готував у квартирі з 2018 року по 2022 рік ОСОБА_1 особисто, речі ніхто не прасував.

Допитана у якості свідка у судовому засіданні 21.11.2023 року ОСОБА_8 зазначила, що із 1983 року знає сім`ю ОСОБА_16 , з ОСОБА_2 познайомилась у 2012 році, за життя дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_17 не хотіла щоб відповідач доглядала за позивачем, оскільки та була не акуратна та не співчутлива, не хотіла залишати їй свою частину квартири у спадок, квартиру ОСОБА_18 планувала залишити чоловіку, після смерті ОСОБА_19 підтримувала зв`язок із ОСОБА_20 , він часто скаржився на ОСОБА_21 , говорив, що вона погано за ним доглядає, не допомагає йому. У квітні 2022 року їй подзвонив ОСОБА_3 і повідомив, що у ОСОБА_1 стався перлом бедра і просив позичити грошей на операцію, вона дала у борг 8 тисяч гривень, які особисто привезла до лікарні, коли навідувала позивача у лікарні не бачила там ОСОБА_22 , позивач казав, що вона не приходила. Також відвідувала ОСОБА_1 у лікарні, коли у нього була язва, перебував у тій же лікарні, що й під час перелому, зі слів позивача та його брата ОСОБА_2 жодного разу не навідувала позивача у лікарні. Також вказала, що після того як ОСОБА_22 з`їхала від ОСОБА_1 , вона приходила до нього допомогти з прибиранням, оскільки квартиру було залишено в неохайному стані. Зазначила, що у 2013 році, коли ОСОБА_2 приїхала із чоловіком до Києва, ОСОБА_22 хотіла поселитись у ОСОБА_1, однак ОСОБА_18 не хотіла жити разом із ОСОБА_22 , тому попросила її прийняти тих у себе. ОСОБА_8 дозволила ОСОБА_2 та її чоловіку проживати у себе у квартирі по АДРЕСА_4 , однак після смерті Расіми вони переїхали до ОСОБА_1 , а після себе залишили порвані їх собакою шпалери та попсований паркет. Із ОСОБА_1 спілкувались по телефону, він скаржився на ОСОБА_2 , чи хтось окрім брата допомагав ОСОБА_1 не знає, із 2018 року ОСОБА_1 міг самостійно вести побут, однак це було важко для нього.

Допитана у якості свідка у судовому засіданні 21.11.2023 року ОСОБА_9 зазначила, що знає сім`ю ОСОБА_16 відколи почала проживати у їхньому домі, є їх сусідкою, ОСОБА_2 знає років 8-9, ще з того часу, як була жива дружина ОСОБА_1 . Була у гостях у позивача, коли у того стався перелом, прийшла з дочкою, яка є реабілітологом, щоб та його оглянула, донька виявила перелом та виклика швидку допомогу. У квартирі було чисто, гарний ремонт, крім ОСОБА_22 не бачила нікого, поки не приїхав брат позивача на початку 2022 року, зі слів відповідача знає, що та займалась справами по дому, купляла продукти, готувала їжу. З ОСОБА_2 часто бачились коли вигулювали тварин у парку, та їй жалілась, що брат позивача створює їй нестепні умови проживання. Від позивача не чула скарг на ОСОБА_2 , вважає, що ОСОБА_1 не може самостійно займатись побутовими справами, адже йому важко пересуватись.

Допитана у якості свідка у судовому засіданні 21.11.2023 року ОСОБА_11 зазначила, що позивача знає з дитинства, з Веронікою познайомилась приблизно 3 роки назад, у гостях у позивача була двічі, перший раз допомагала Вероніці заносити пакети з магазину, другий - коли ОСОБА_1 зламав ногу, вони з мамою зайшли допомогти, це сталось десь у 2022 році, разом з ним також був брат позивача, вони викликали швидку. Знає, що із 2018 року позивач проживав з відповідачем, про його родичів нічого не відомо, про брата дізналась, коли позивач зламав ногу, відомо, що ОСОБА_2 допомагала позивачу, також просила її приглядати за позивачем, за потреби допомоги, коли позивач зламав ногу відповідач звернулась до неї з проханням дати милиці для нього, щодо можливості позивачем самостійно займатись побутовими справами без допомоги інших людей сказати не може, зі слів відповідача знає, що та займалась справами по дому, купляла продукти, ліки.

Допитаний у якості свідка у судовому засіданні 21.11.2023 року ОСОБА_13 зазначив, що із позивачем особисто не знайомий, бачив його один раз, коли допоміг відповідачу занести пакети з продуктами до квартири, відповідача знає із осені 2021 року, вони перебували певний час у стосунках. Знає, що у квітні 2022 року ОСОБА_2 відвідувала ОСОБА_1 у лікарні, привозила йому милиці, чув як вона замовлялась ліки, які саме не знає. ОСОБА_2 скаржилась, що ОСОБА_1 та його брат створюють їй несприятливі умови проживання.

21.11.2023 року позивач подав заяву про відмову від виклику та допиту свідка ОСОБА_6 (а. с. 131, т. 2).

12.02.2024 року представник відповідача адвокат Маракушев Р. І. подав заяву про відмову від допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 (а. с. 149, т. 2).

У судовому засіданні, яке відбулось 08.07.2024 року, представник позивача - адвокат Колораш В. Т. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, долучив письмову промову у судових дебатах.

У судовому засіданні, яке відбулось 08.07.2024 року, відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Маракушев Р. І. проти задоволення позову заперечували, долучили письмові промови у судових дебатах.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Олег Володимирович у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, пояснення на позов не надав.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу в судовому засіданні за відсутності третьої особи.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи та свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 .

19.01.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком Олегом Володимировичем, зареєстрований в реєстрі №118 (а. с. 10).

Відповідно до п. 1 Спадкового договору ОСОБА_1 , відчужувач, за ним договором, передає після моєї смерті у власність ОСОБА_2 , набувачу, належну йому на праві приватної власності квартиру за номером АДРЕСА_2 .

Пунктом 4 Спадкового договору відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна (ідентифікатор за базою ФДМУ 2538103_12122017_00093), складеного 12.12.2017 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Агенція консалтингових послуг» (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №102/17, виданий 17.02.2017 року Фондом державного майна України), оціночна вартість квартири складає: 1 912 600, 00 грн (один мільйон дев`ятсот дванадцять тисяч шістсот гривень 00 копійок).

Згідно із п. 9 Спадкового договору за згодою сторін на набувача майна покладаються такі обов`язки:

- забезпечувати потреби відчужувача у продуктах харчування, необхідному одязі;

- забезпечувати, згідно з рецептами лікарів, лікувальними засобами, незалежно від їх вартості;

- на вимогу відчужувача виконувати господарсько-хатню роботу (приготування їжі, прибирання в квартирі, надання прально-банних послуг);

- відвідувати відчужувача у випадку влаштування його до лікарні;

- поховати відчужувача у разі його смерті.

Відповідно до п. 12 Спадкового договору у разі невиконання набувачем розпоряджень відчужувача спадковий договір може бути розірваний судом на вимогу відчужувача, а також на вимогу набувача у разі неможливості виконання нею розпоряджень відчужувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦПК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно із ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 1303 ЦК України відчужувачем у спадковому договорі може бути подружжя, один із подружжя або інша особа. Набувачем у спадковому договорі може бути фізична або юридична особа.

Спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (стаття 1304 ЦК України).

Статтею 1305 ЦК України визначено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Відповідно до ч. 1 ст. 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

За змістом цього правила інші особи, у тому числі спадкоємці відчужувача, не можуть пред`являти вимоги про розірвання спадкового договору.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч. 1-2 ст. 614 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року, справа № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року, справа № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) вказано, що «частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України)».

У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, справа № 6-75цс13 зроблено висновок, що «оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2020 року, справа № 209/3295/18 (провадження № 61-1089св20) вказано, що «згідно із частиною першою статті 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Статтею 651 ЦК України визначено, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України)».

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17.

Так, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання нею обов`язків, покладених спадковим договором у повному обсязі, а у матеріалах справи відсутні дані, що свідчать про протилежне.

Щодо доводів відповідача про те, що вона сплачувала комунальні послуги, то суд не бере їх до уваги, оскільки відповідач також проживала у квартирі позивача та користувалась вказаними послугами, при цьому у п. 9 Спадкового договору не встановлено обов`язку набувача оплачувати комунальні послуги, а, отже, вказане не може свідчити про належне виконання умов спадкового договору.

Щодо наданих відповідачем квитанцій на оплату інтернету «ВОЛЯ», то суд не бере їх до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлено та підтверджується показами позивача, що відповідач оформила його для власних потреб, оскільки проживала із позивачем у одній квартирі, а позивач не користувався вказаними послугами, ніколи не мав комп`ютера та користується кнопковим телефоном без інтернету. Вказане не спростовано відповідачем.

Щодо наданих відповідачем копій квитанцій, чеків суд також їх не бере до уваги, оскільки в них не зазначається, що саме купувалось, хто був покупцем та для кого купувались вказані товари.

При цьому, у період із березня по листопад кожного року позивач перебував на дачі, куди відповідач ОСОБА_2 не приїзджала, продукти та ліки не привозила, що підтверджується також показами свідка ОСОБА_7 та не спростовано відповідачем, однак більшість копій квитанції, чеків, наданих відповідачем датовані саме періодом перебування позивача на дачі.

Також відповідач надала копії квитанцій та чеків на придбання продуктів за період листопад-грудень 2022 року, коли, як встановлено у судому засіданні та підтверджується показами самої відповідача, позивач відмовився від її допомоги і вона її йому не надавала, отже, такі квитанції, чеки не є належними та достовірними доказами.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, надані відповідачем суду копії квитанцій, чеків не можуть бути належними та достовірними доказами виконання відповідачем умов п. 9 Спадкового договору.

Щодо показань свідків, допитаних за клопотанням відповідача, то вони не свідчать про належне виконання відповідачем умов спадкового договору, виходячи із наступного.

Так, свідок ОСОБА_13 зазначив, що із позивачем особисто не знайомий, бачив його один раз, про виконання відповідачем умов спадкового договору знає лише з її слів, лише раз бачив, що вона заносить продукти у квартиру позивача, у чому їй допоміг, однак вказане не може свідчити, що ці продукти були саме для позивача, враховуючи те, що відповідач проживала у одній квартирі разом із позивачем. При цьому, суд бере до уваги, що вказаний свідок перебував у близьких стосунках із відповідачем, а з позивачем навіть не знайомий, а, отже, не може бути обізнаним про належне виконання відповідачем ОСОБА_2 умов спадкового договору.

Щодо показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , то вони є сусідами позивача ОСОБА_1 , однак не перебувають з ним у дружніх стосунках, до його квартири не навідуються, були лише декілька разів, знають про те, що відповідач доглядає за позивачем із її слів, бачили, що вона іде додому із продуктами, а, отже, фактично їх свідчення ґрунтуються на інформації, яку їм розповідала відповідач, ніяких точних даних щодо належного виконання ОСОБА_2 умов спадкового договору надати не можуть.

Таким чином, відповідачем не спростовано доводів позивача, що остання не виконує умови спадкового договору.

Разом з тим, із показів свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , вбачається, що позивач самостійно займався побутовими справами, готував їжу, купляв продукти, в тому числі коли проживав на дачі, де він проводив більшість свого часу із весни до осені. В цей період часу ОСОБА_2 його не навідувала, не привозила продукти, ліки, не готувала їжу, що підтверджується також поясненнями позивача.

Також показами свідків встановлено, що у побутових справах позивачу допомагав його брат ОСОБА_3 , який також купляв продукти та ліки, під час перебування позивача у лікарні доглядав його, а також позичав кошти на його операцію.

При цьому, не встановлено, що відповідач будь-яким чином брала участь у лікуванні позивача, надавала грошові кошти на операцію, купляла ліки чи відвідувала його у лікарні, як це передбачено п. 9 Спадкового договору.

Разом з тим, із показів свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 вбачається, що саме вони позичали гроші на лікування позивача, які згодом їм повертав його брат.

Таким чином, встановлено, що відповідачем порушено умови, передбачені п. 9 Спадкового договору, а саме: забезпечувати, згідно з рецептами лікарів, лікувальними засобами, незалежно від їх вартості, та відвідувати відчужувача у випадку влаштування його до лікарні.

Будь-яких достовірних та належних доказів на спростування зазначеного відповідачем суду не надано, як і не надано доказів на виконання обов`язків забезпечувати потреби відчужувача у продуктах харчування, необхідному одязі та виконувати господарсько-хатню роботу.

Щодо показань свідка ОСОБА_3 , то суд ставиться до них критично та вважає за доцільне не брати їх до уваги при вирішенні спору, оскільки останній є рідним братом позивача, а, отже, зацікавленим у результаті розгляду даної справи.

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

З урахуванням характеру невиконання відповідачем обов`язків за вказаним спадковим договором яке є систематичним, а наявність укладеного договору позбавляє позивача, за рахунок приналежного йому майна, реалізувати свої права на розпорядження вказаним майном, суд вважає за необхідне розірвати спадковий договір з підстав невиконання його умов відповідачем, який є за вказаним договором набувачем, а саме зобов`язань, передбачених п. 9 Спадкового договору.

Згідно з п. 5 розділу 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5 та зареєстрованого за № 282/20595, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору.

Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, то суд приходить до висновку про відмову у її задоволенні, виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Так, за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Однак, як встановлено судом та підтверджується показами свідків, обставини, які підтверджують невиконання відповідачем спадкового договору, виникли 2022 році, а, отже, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 253, 256, 257, 261, 267, 614, 626, 627, 651, 653, 654, 1302-1305, 1308 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Олег Володимирович, про розірвання спадкового договору - задовольнити.

Розірвати спадковий договір від 19 січня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком Олегом Володимировичем.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Олег Володимирович, адреса: АДРЕСА_7 .

Повний текст рішення складено 19.07.2024 року.

Суддя Г.О.Матійчук