Провадження №22-ц/812/1222/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 липня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.

із секретарем судового засідання: ОСОБА_1 ,

за участю: представника позивача адвоката Манжоса І.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 479/100/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка підписана його представником адвокатом Манжосом Ігорем Миколайовичем, на рішення, яке постановив Кривоозерський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Репушевської Олени Віталіївни у приміщенні цього суду 04 червня 2024 року, повний текст якого складений 07 червня 2024 року, за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальності «Агрофірма Корнацьких» про розірвання договорів оренди землі та стягнення орендної плати,

у с т а н о в и в :

У січні 2024 року ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Манжоса І.М. звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі ТОВ «Агрофірма Корнацьких», Товариство) про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 на праві власності належать земельні ділянки з кадастровим номером :02:000:0347 площею 2,7444 га та :02:000:0041 площею 2,9216 га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області. Вказані земельні ділянки перебувають у користуванні ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на підставі, відповідно, договору оренди землі від 05 січня 2015 р., укладеного строком на 49 років, та від 05 січня 2017 р. строком на 7 років. В пунктах 9 розділу «орендна плата» вказаних договорів сторони погодили виплату орендної плати в розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки в строк до 26 грудня того року, за який здійснюється розрахунок. Орендодавець виконав взяті на себе зобов`язання за договорами та передав орендарю земельні ділянки в користування. Однак орендар порушує умови договорів оренди, так як систематично не сплачує орендну плату без поважних причин. Так, орендна плата за 2022-2023 роки не була виплачена позивачу відповідачем, що свідчить про систематичну невиплату орендної плати. Заборгованість відповідача з орендної плати за договорами оренди від 05 січня 2015 року та від 05 січня 2017 року з урахуванням пені 0,3% складає 9588 грн. 74 коп. та 10067 грн. 23 коп. відповідно. Посилаючись на викладене, позивач просив розірвати договори оренди земельних ділянок, стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 04 червня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач надав докази здійснення дій належного виконання договорів оренди землі щодо сплати орендної плати. Суд дійшов висновку, що заборгованість з орендної плати за 2022-2023 роки сталася внаслідок недобросовісної поведінки позивача через неотримання орендних платежів, незважаючи на те, що орендарем вживались заходи щодо виплати орендної плати позивачу.

Тому дійшов висновку, що відсутні обставини, які б свідчили про неможливість досягнення позивачем як стороною договорів оренди мети договорів (отримання плати за оренду земельної ділянки) та позбавлення значною мірою того, на що позивач розраховував при укладенні договору через заподіяння йому шкоди, тобто не вбачається істотного порушення умов договору оренди, як необхідної умови наряду з систематичністю порушення для розірвання договору оренди та стягнення орендної плати.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Манжос І.М. вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем вживались всі заходи щодо виплати орендної плати позивачу за 2022-2023 рік, взявши до увагу, зокрема, запрошення відповідачем через поштове повідомлення, яке нібито отримано позивачем 26 грудня 2023 року.

На думку представника позивача, наданий доказ навпаки спростовує твердження про отримання запрошення через поштове повідомлення саме позивачем, адже даний лист було повернуто відправнику. Також неналежними доказами є фіскалі чеки Укрпошти, оскільки в ньому відсутня інформація про те, кому здійснений переказ, від кого здійснений переказ, не вказано адресу отримувача переказу, не зазначено підставу переказу. Відповідач перекладає відповідальність за невиплату орендної плати за 2022-2023 рік саме на позивача, зокрема, посилаючись на надіслання через поштове відділення AT «Укрпошта» грошового переказу яке не було отримано позивачем, але доказ на підтвердження факту вручення поштового переказу відповідачем не надано до суду, а саме не надано зворотне повідомлення про вручення поштового переказу з відміткою про його отримання або відмову від такого. Наданий відповідачем лист від 03 листопада 2023 року, який був направлений на адресу позивача щодо отримання орендної плати, та поштовий переказ від 19 грудня 2023 року не є достатніми доказами на підтвердження факту спроби сплати оренду плату та факту ухилення позивача від отримання такої плати. До того ж, відповідач посилається на здійснені публікаціях у засобах масової інформації «Кривоозерщина» як заклик для отримання орендної плати, але згідно даного оголошення неможливо визначити прізвище орендодавця, об`єкт оренди, період виплати оренди та навіть територіальний округ, по якому виплачується орендна плата.

У відзиві на апеляційну скаргу TOB «Агрофірма Корнацьких» просить відмовити у задоволені апеляційної скарги у повному обсязі, а рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що доводи апеляційної скарги направлені на переоцінку доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Згідно частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельних ділянок з кадастровим номером :02:000:0347, площею 2,7444 га, та з кадастровим номером :02:000:0041, площею, 2,9216 га, які розташовані в межах Секретарської сільської ради Кривоозерьського району Миколаївської області, що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 лютого 2022 року, від 08 січня 2024 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 серпня 2015 року та з Державного земельного кадастру від 12 січня 2023 року (а.с. 10, 12, 16).

Ці земельні ділянки перебувають у користуванні ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на підставі договорів оренди земельних ділянок (а.с. 13-14, 17-19), укладених між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» 05 січня 2015 року на 49 років, та від 05 січня 2017 року.

Обидва договори оренди землі містять тотожні умови щодо форми, розміру та порядку виплати орендної плати.

Так, пунктами 9 договорів передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю (або його уповноваженому представнику) готівкою відповідної грошової суми із каси орендаря або перерахуванням її на банківський рахунок орендодавця. Щомісячний розмір орендної плати складає (з урахуванням прибуткового податку, який сплачується відповідно до вимог законодавства) фіксовану грошову суму у розмірі 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що становить за договором від 05 січня 2015 року 2283 грн. 03 коп., за договором від 05 січня 2017 року 2739 грн. 41 коп.

З метою захисту майнових прав орендодавця за згодою сторін на умовах, визначених цим договором, передбачено, що розрахунок по орендній платі може бути проведений визначною кількістю сільськогосподарської продукції. Форма розрахунку за договором (грошова або у натуральній формі) окремо щорічно погоджується сторонами в межах розміру плати, визначеної Додатком №1 до договору, шляхом подання орендодавцем на ім`я орендаря письмової заяви . Така заява подається орендодавцем орендарю до 01 вересня року, за який проводиться розрахунок по орендній плат. Якщо протягом року сторони не погодили форму виплати орендної плати, вважається, що розрахунок по орендній платі буди здійснюватися в грошовій формі на суму, зазначену в договорі оренди землі.

Згідно з пунктами 11 та 12 договорів орендна плата вноситься щорічно до 26 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі; передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами, накладними або підписаними сторонами відомостями на отримання відповідної продукції та (або послуг).

Пунктами 38 договорів передбачено, що їх дія припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою або за рішенням суду на вимогу однієї сторони внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Суд першої інстанції, відмовивши в позові, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

Колегія суддів вважає такий висновок суду правильним.

Відповідно до статей 12, 13 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено пунктом 1 частини 1 статті 11 ЦК України.

За змістом статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161- ХІV (тут і далі закон в редакції, яка була чинною на день укладання договору оренди 01 січня 2007 року, далі Закон № 161- ХІV) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в поряду, передбачених ЗК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (частина 1 статті 6 Закону № 161- ХІV).

Статтею 93 ЗК України та статтею 1 Закону № 161- ХІV визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 13 Закону № 161- ХІV договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі статтею 21 Закону № 161- ХІV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Отже, розмір та умови оплати, указані в договорі, не можуть суперечити чинному на час укладення законодавству.

У статті 15 Закону № 161- ХІV визначено ті умови, які є істотними для договору оренди землі і серед інших це - орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

В силу вимог статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі статтею 32 Закону № 161- ХІV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Статтею 24 Закону № 161- ХІV передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Разом з тим ЦК України містить окрему норму, яка регламентує саме договір найму земельної ділянки та відсилає до спеціального законодавства в даній галузі права - це стаття 792 ЦК України.

Згідно із пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.

Отже, за змістом статті 141 ЗК України та статті 32 Закону України «Про оренду землі» підставою розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати, а не разове порушення умов договору у цій частині.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Схожі висновки викладені у постанові Великої Плати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17, провадження № 12-201гс18, та постанові Верховного Суду від 28 червня 2022 року у справі № 551/542/20, провадження № 61-16493св21.

В силу частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись із позовом, ОСОБА_2 як на підставу своїх вимог посилався на систематичне порушення відповідачем умов договору, а саме невиплату орендної плати за 2022-2023 роки.

Заперечуючи проти позову, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» вказувало на вчинення дій, необхідних для виконання зобов`язання з виплати орендної плати, а також, що неотримання орендної плати виникло внаслідок неправомірної поведінки позивача.

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно із статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання.

Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Відповідно до пункту 42 договорів оренди землі сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.

Частиною 1 статті 532 ЦК України передбачено, що місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Як убачається зі змісту укладених сторонами договорів оренди земельних ділянок (пункти 9), вони узгодили виплату орендної плати у грошовій формі або у натуральній формі за умови погодження форми розрахунку щорічно шляхом звернення орендодавця із письмовою заявою.

Судом не встановлено, що сторони на 2022-2023 роки узгодили натуральну форму орендної плати, а тому відповідач мав провести розрахунок з орендної плати шляхом видачі позивачу готівки у касі орендаря або шляхом перерахування її на банківський рахунок орендодавця.

У справі відсутні докази, що ОСОБА_2 повідомив відповідачу реквізити свого банківського рахунку.

Отже за встановлених обставин позивач мав отримати орендну плату за 2022-2023роки у касі ТОВ «Агрофірма Корнацьких», оскільки сторони визначили саме таке місце виконання цього зобов`язання.

Як встановив суд першої інстанції, 05 листопада 2022 року в газеті «Кривоозерщина» було надруковано оголошення відповідача про те, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» з 26 жовтня 2022 року розпочала виплату у грошовій та натуральній формі орендної плати за 2022 рік, в якому детально зазначено, які дії слід вчинити орендодавцям для отримання орендної плати як у готівковій формі, так і безготівковій (а.с.52-56).

Також, 03 листопада 2023 року за вих.№209/юр. на адресу позивача ТОВ «Агрофірма Корнацьких» було направлено рекомендованого листа з повідомленням про те, що товариством щорічно проводиться нарахування та виплата орендної плати та сплата до бюджету відповідних податків, а також з пропозицією отримання нарахованої орендної плати за 2023 рік, за отриманням якої він не звернувся, та запропоновано позивачу в будь-який зручний для нього час у робочі дні прибути до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» та отримати нараховану по Договору орендну плату, або надати актуальні дані щодо банківського рахунку із зазначенням IBAN (а.с.43-46).

Проте позивач доказів того, що він особисто або через уповноваженого представника звертався до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» з метою отримання орендної плати за 2022 та за 2023 роки, зокрема у касі товариства, не надав.

Згідно списку згрупованих поштових переказів ТОВ «Агрофірма Корнацьких» здійснила поштовий переказ на суму 46983,64 грн. ОСОБА_2 за адресою його місця проживання, що підтверджено даними вказаного списку (форма №103-1) (а.с.39-40), даними платіжної інструкції №5933 від 19 грудня 2023 року (а.с.41).

Наведене свідчить про те, що невиплата позивачу орендної плати за договорами оренди землі за 2022-2023 роки сталося не у зв`язку із простроченням боржника у зобов`язанні відповідача у справі, а через прострочення кредитора позивача, який не вчинив дій, що встановлені договором, та випливають із суті зобов`язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку (не звернувся до каси Товариства та не передав відповідачу реквізити свого банківського рахунку).

Встановивши на підставі наданих сторонами доказів після їх оцінки відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, що відповідачем вживались заходи щодо виплати орендної плати позивачу за 2022-2023 роки у передбачені договорами терміни шляхом запрошення через оголошення у місцевій газеті, поштове повідомлення, яке він отримав 26 грудня 2023 року (а.с.36), тоді як позивач не з`явився до каси товариства для отримання орендної плати та не повідомив орендарю реквізити банківського рахунку, а вищезазначений лист позивачем було залишено без відповіді, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що відсутні підстави для покладення на відповідача негативних наслідків невиконання умов договорів оренди, а саме - стягнення орендної плати за договорами та їх розірвання.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позовні вимоги про стягнення пені, що нараховується на суму заборгованості по орендній платі, є похідними від вимог про стягнення заборгованості по орендній платі, ці вимоги також задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність таких висновків суду, а тому не приймаються колегією суддів.

Так, посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 неодноразово, починаючи з 2022 року, звертався до відповідача за отриманням орендної плати, але йому було відмовлено, не підтверджені жодним доказом і, навпаки, спростовуються наведеними вище доказами щодо повідомлення відповідачем про порядок та умови отримання орендної плати, а також перерахуванням поштовим переказом грошової суми з призначенням «орендна плата».

Колегія суддів не приймає аргументи щодо неналежності як доказу розрахунку за орендну плату фіскального чеку «Укрпошти» через відсутність у ньому інформації про те, кому здійснений переказ, від кого, адреси отримувача та підстави переказу. Так, інформація щодо отримувача переказу, відправника переказу, його призначення відображена у списку згрупованих поштових переказів форми № 103-1, яке прийнято поштовим відділенням 20 грудня 2023 року (а.с. 39-40), та платіжній інструкції №5933 від 19 грудня 2023 року на поштовий переказ згідно списку згрупованих поштових переказів (а.с. 41).

Щодо відсутності доказів факту отримання переказу грошових коштів ОСОБА_2 або відмови від отримання переказу колегія суддів зауважує, що відповідач надав суду докази відправлення грошового переказу, а саме орендної плати, тоді як позивач, заперечуючи надіслання йому таких коштів, всупереч вимог частини 1 статті 81 ЦПК України доказами їх не підтвердив.

За такого суд першої інстанції, проаналізувавши надані сторонами докази, повно та всебічно встановив обставини справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, що в силу положень статті 375 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частини 1, 13 статті 141 ЦПК України).

Оскільки рішення суду першої інстанції, яким в позові відмовлено, за наслідками апеляційного перегляду залишено без змін, судові витрати покладаються у справі на позивача, а тому відсутні підстави для перерозподілу судових витрат апеляційним судом.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана його представником адвокатом Манжосом Ігорем Миколайовичем, залишити без задоволення, рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 04 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_______________________________________________

Повний текст постанови складений 30 липня 2024 року