ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Усик А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

01.11.2023 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, в якому просили стягнути з відповідача на користь позивачів грошові кошти в сумі 16117,00 грн., з яких 2100,00 грн на користь ОСОБА_2 , а 14017,00 грн. на користь ОСОБА_1 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2024 року провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів закрито.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

23.05.2024 року від ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга в якій ставиться питання про скасування ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2024 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначає, що у справі ЄУН 201/2712/22 та у справі №201/13441/23 різні обставини справи, що обґрунтовують звернення до суду, тобто різна нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивачі обгрунтовують свої вимоги, оскільки правовою підставою для повернення коштів у справі №201/13441/23 було те, що відповідач зберігає у себе кошти без будь-яких правових підстав для цього, а підставою позову №201/13441/23 є стягнення грошових коштів на підставі ч.3 ст.849 ЦК України, за договором підряду, укладеного в усній формі.

Таким чином, в даному випадку різняться правові підстави пред?явлення позову, тому висновок районного суду про закриття провадження у справі через тотожність спору є помилковим та підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзивів на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

ОСОБА_1 надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.143-147), у судове засідання не з`явилась, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

Позивачами на користь ОСОБА_3 перераховано грошові кошти в загальному розмірі 16 117 грн, в тому числі від платника ОСОБА_1 : в сумі 2 000 грн платіжним дорученням № від 27 серпня 2018 року; в сумі 1 554 грн платіжним дорученням № від 29 серпня 2018 року; в сумі 7 900 грн платіжним дорученням № від 29 серпня 2018 року; в сумі 2 563 грн платіжним дорученням №180830РР06701862 від 30 серпня 2018 року, а також від платника ОСОБА_2 в сумі 2 100 грн платіжним дорученням № від 29 серпня 2018 року (ті самі, які подані при розгляді цієї справи на а.с.10-12).

У справі ЄУН 201/11242/18 позивачі зазначали, що хотіли придбати телевізор, але помилилися і перерахували грошові кошти загальною сумою 16 117грн на картку іншій особі, не продавцю. На підтвердження перерахунку грошей надали копії платіжних доручень. Просили стягнути ці кошти з відповідача як безпідставно отримані (ст.1212 ЦК України). Відповідач зазначав, що робив ремонт в квартирі позивачів на підставі усної домовленості, в зв`язку з чим йому й перераховували гроші. Судовий розгляд закінчений, у задоволенні позову відмовлено.

У справі ЄУН 201/2712/23 позивачі зазначали, що уклали з відповідачем письмовий договір на проведення ремонтних робіт в їх квартирі. Він містив ознаки неукладеного, бо не обумовлені строки виконання. На виконання умов цього договору зі свого боку позивачі перерахували відповідачу передплату 16 117грн. На підтвердження перерахунку грошей подали суду ті самі платіжні доручення. Просили стягнути з відповідача ці кошти як безпідставно отримані (ст.1212 ЦК України). Судовій розгляд закінчений, у задоволенні позову відмовлено із зазначенням, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

В цьому позові позивачі вказують, що письмовий договір на виконання ремонтних робіт не укладався, гроші вони переводили відповідачу на підставі усної домовленості із ним для виконання цих робіт, авансом. На підтвердження перерахунку грошей подають суду платіжні доручення (ті ж самі, вже втретє). Зазначають, що строки виконання робіт не узгоджувались. Відповідач своє зобов`язання не виконав, припинивши їх відносини в односторонньому порядку, таким чином відмовився від договору підряду відповідно до ст.ч.ч.2,3 ст. 849 ЦК України, тому позивачі просять стягнути з нього невикористану частину авансу (в сумі 16 117грн) відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України (тобто безпідставно набуті кошти).

Перевіркою цього позову і позовів у справах ЄУН 201/11242/18, ЄУН 201/2712/22 на тотожність встановлено наступне.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

У всіх трьох справах сторони збігаються.

Предмет позову збігається (стягнення грошових коштів на підставі ст.1212 ЦК).

Але із позовом у справі ЄУН 201/11242/18 позов у цій справі не тотожний, оскільки позивачі мотивували перерахування грошових коштів помилково на картку іншої особи, то хотіли придбати телевізор на торгівельній площадці в інтернеті.

А з позовом у справі ЄУН 201/2712/22 тотожний.

В них тотожні сторони ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ).

Тотожні докази (платіжні доручення).

Тотожний предмет позову (стягнення грошових коштів за ст.1212 ЦК), тотожна сума стягнення (16 117грн).

Тотожні підстави договірний характер спірних правовідносин (укладення договору на виконання ремонтних робіт) і невиконання їх умов відповідачем.

Передані гроші в сумі 16 117грн у справі ЄУН 201/2712/22 позивачі зазначали як передплату, у цій справі як аванс. Передоплата вважається завдатком, якщо вноситься для підтвердження і забезпечення виконання зобов`язань після підписання договору (ст. 570 ЦКУ). Усе, що не є завдатком, вважається авансом. Тобто передплата в даному випадку і є авансом.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про закриття провадження у справі, оскільки судом встановлено, що набрало законної сили рішення суду, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З таким висновком погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 320/9224/17 зазначено, що за пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 761/7978/15-ц вказано, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17).

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Разом із тим, не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15).

За правилами ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Визначаючи підстави позову як елементи його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

Європейський суд з справ людини у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та у справі «Брумареску проти Румунії» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової визначеності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, доводи апеляційної скарги не підлягають задоволенню, оскільки вищезазначені позови є тотожними, то закрито провадження по справі законно.

Доводи апеляційної скарги цього висновку суду не спростовують і не дають підстави для скасування ухвали суду, яку постановлено з дотриманням вимог закону.

При таких обставинах апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Прийнята судом ухвала відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для її скасування за доводами апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: