справа № 369/9330/21
головуючий у суді І інстанції Янченко А.В.
провадження № 22-ц/824/2589/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання попереднього договору та стягнення коштів, сплачених в якості авансу, -

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про розірвання попереднього договору купівлі-продажу квартири, укладеного 18 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; стягнення з відповідача на користь позивача у сумі 954 766 грн 04 коп., що є еквівалентною 34 753,25 доларам США.

Позов мотивований тим, що 18 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем, від імені якого на підставі довіреності діяв гр. ОСОБА_3 , укладено нотаріально посвідчений попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Згідно із п. 3.3. попереднього договору, основний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 повинен був укладений сторонами не пізніше 18 грудня 2015 року.

Відповідно до п. 2.1. попереднього договору загальна вартість квартири становила 586 310 грн 40 коп., з прив`язкою до еквіваленту в іноземній валюті, що складав 50 112 доларів США.

Попереднім договором також було закріплено, що у випадку зміни курсу долара США по відношенню до гривні на момент остаточного розрахунку, пропорційно зміниться вартість продажу квартири у гривні за не проплачену частину (пункті 2.3.). Тобто, сторонами було досягнуто згоди про прив`язку ціни об`єкту нерухомості до поточного курсу долара США.

На виконання умов договору позивачем здійснювалися періодичні платежі з фіксуванням сплаченої суми у доларах США за поточним комерційним курсом на день оплати. Зокрема позивачем було сплачено: 18 грудня 2014 року (при підписанні договору) - 181 500 грн (еквівалент 15512,82 доларів США); 25 лютого 2015 року - 20 000 грн (еквівалент 800 доларів США); 27 березня 2015 року - 23 100 грн (еквівалент 1100 доларів США); 24 квітня 2015 року - 27 300 грн (еквівалент 1300 доларів США); 18 травня 2015 року - 109 000 грн (еквівалент 5450 доларів США); 16 червня 2015 року - 4 000 грн (еквівалент 186 доларів США); 19 червня 2015 року - 23 830 грн (еквівалент 1108,3 доларів США); 03 вересня 2015 року - 170 000 грн (еквівалент 7834,1 доларів США); 05 вересня 2015 року - 31 580 грн (еквівалент 1462,03 доларів США).

Таким чином, загальна сума усіх платежів склала 590 310 грн та відповідала еквіваленту в 34 753, 25 доларів США. У визначений договором строк - 18 грудня 2015 року основний договір купівлі-продажу квартири укладено не було.

З огляду на наведене, позивач просив суд розірвати попередній договір купівлі-продажу квартири, укладений 18 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 954 766 грн 04 коп., що є еквівалентною 34 753, 25 доларам США.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що попередній договір на момент звернення з позовом є розірваним; пропозиція про укладення основного договору підписана особою, повноваження якої не підтверджено; позивач не звертався з вимогами про повернення сплачених грошових коштів, не надсилав пропозиції щодо укладення основного договору купівлі-продажу квартири, а отже строк позовної давності не переривався; позивачем пропущено строк позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт зазначає, що станом на серпень 2020 року зобов?язання та дія попереднього договору припинена не була в силу прямої вказівки на це норми закону, що не будо враховано судом при ухваленні рішення.

Враховуючи, що дія попередньо договору, з наведених вище обставин припинена не була, право можливої вимоги щодо повернення сплачених в якості авансу грошових коштів виникало в порядку та на підставах визначених цим договором.

Зокрема, у попередньому договорі наведений виключний перелік підстав, за яких у позивача виникало таке право:

а) «У випадку взаємної відмови сторін від укладення основного договору, продавець повертає покупцю сплачені ним грошові кошти в рахунок оплати квартири» (п. 5.4. попереднього договору).

б) «У разі односторонньої відмови продавця чи покупця від укладання основного договору... (п.п. 5.5.-5.6. попереднього договору).

в) «У разі розірвання попереднього договору продавцем в порядку, передбаченому у п. 5.7.(право продавця розірвати договір в односторонньому порядку), продавець повертає покупцю сплачені ним грошові кошти в рахунок оплати квартири за винятком 10 % від суми одержаних коштів» (п. 5.8. попереднього договору).

Відповідачем жодних додаткових угод чи інших документів, що свідчили б про розірвання попереднього договору чи односторонньої відмови від договору у строки що передували зверненню до суду із позовом, - не надано.

На думку скаржника, право вимоги щодо повернення сплачених грошових коштів виникло саме з моменту ігнорування відповідачем письмової згоди на його пропозицію укласти основний договір, поєднаної з відчуженням ним квартири на користь третьої особи.

Скаржник в апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції проігноровано (не розглянуто) клопотання позивача про витребування копії довіреності на підтвердження повноважень.

У подальшому, суд першої інстанції посилався на відсутності у матеріалах справи копії довіреності, як на одну з підстав, якою обґрунтував ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт вказує, що після надходження від представника відповідача пропозиції про укладання основного договору, він письмово надав на це згоду, а після ігнорування згоди та відчуження відповідачем квартири на користь третіх осіб, звернувся до відповідача про повернення грошових коштів на банківський рахунок (письмові докази знаходяться у матеріалах справи). Суд першої інстанції, ці докази проігнорував, необґрунтовано зазначивши, що позивач не звертався з вимогами про повернення сплачених грошових коштів та не надсилав пропозиції щодо укладення основного договору купівлі-продажу квартири.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Палькової С.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представник позивача - адвокат Приходько П.В. у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Палькова С.М. у судовому засіданні заперечила проти вимог апеляційної скарги та просила відмовити у її задоволенні.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, встановила таке.

18 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем, від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_3 , укладено нотаріально посвідчений попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тріфоновою Т.А. та зареєстровано в реєстрі за № 3978 (а.с. 9-12).

Згідно із п. 3.3. попереднього договору основний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 повинен був укладений сторонами не пізніше 18 грудня 2015 року у додатково обумовленому сторонами місці та в обумовлений строк.

Строк здачі будинку в експлуатацію не пізніше 30 серпня 2015 року (п. 3.1. попереднього договору).

Відповідно до п. 2.1. попереднього договору загальна вартість квартири становила 586 310 грн 40 коп., з прив`язкою до еквіваленту в іноземній валюті, що складає 50 112 доларів США за комерційним курсом станом на 18 грудня 2014 року.

Відповідно до п. 2.2. попереднього договору до підписання основного договору в рахунок майбутніх платежів за основним договором платежів, покупець сплачує загальну вартість квартири у сумі 586 310 грн 40 коп., що є еквівалентом 50 112 доларів США за комерційним курсом станом на 18 грудня 2014 року наступним чином: до підписання цього попереднього договору покупець передав, а продавець отримав гроші у сумі 181 500 грн, що є еквівалентом 15 512,82 доларів США за комерційним курсом станом на 18 грудня 2014 року.

Відповідно до п. 2.3. попереднього договору залишкову вартість у сумі 404 810 грн 40 коп., що є еквівалентом 34 599,18 доларів США за комерційним курсом станом на 18 грудня 2014 року покупець зобов`язується сплачувати до 18 числа останнього місяця, починаючи з 18 березня 2015 року по 18 грудня 2015 року, рівними частинами, а саме по 101 202 грн 60 коп., що є еквівалентом 8 649,79 доларів США за комерційним курсом станом на 18 грудня 2014 року. У випадку зміни курсу долара США по відношенню до гривні на момент остаточного розрахунку, пропорційно зміниться вартість квартири у гривнях за непроплачену частину.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем здійснювалися періодичні платежі з фіксуванням сплаченої суми у доларах США за поточним комерційним курсом на день оплати.

Зокрема позивачем було сплачено: 18 грудня 2014 року (при підписанні договору) - 181 500 грн (еквівалент 15512,82 доларів США); 25 лютого 2015 року - 20 000 грн (еквівалент 800 доларів США); 27 березня 2015 року - 23 100 грн (еквівалент 1100 доларів США); 24 квітня 2015 року - 27 300 грн (еквівалент 1300 доларів США); 18 травня 2015 року - 109 000 грн (еквівалент 5450 доларів США); 16 червня 2015 року - 4 000 грн (еквівалент 186 доларів США); 19 червня 2015 року - 23 830 грн (еквівалент 1108,3 доларів США); 03 вересня 2015 року - 170 000 грн (еквівалент 7834,1 доларів США); 05 вересня 2015 року - 31 580 грн (еквівалент 1462,03 доларів США).

Таким чином, загальна сума усіх платежів склала 590 310 грн та відповідала еквіваленту 34 753, 25 доларів США (а.с. 15-22).

Як вбачається з матеріалів справи у визначений договором строк - 18 грудня 2015 року основний договір укладено не було, що також визнається учасниками справи (відзив на позовну заяву від 06 серпня 2021 року).

В матеріалах справи містить досудове попередження без дати на ім`я позивача ОСОБА_1 від представника продавця ОСОБА_2 - ОСОБА_4 з пропозицією укласти основний договір та здійснити доплату у сумі, еквівалентній 15 358,75 доларів США (а.с. 14,15).

Позивач вказує, що отримав вказане попередження на початку серпня 2020 року (а.с. 2). До вказаного попередження не додано докази, яким чином воно було направлено/вручено представником відповідача та отримано позивачем, а також не додано документів на підтвердження повноважень ОСОБА_4 діяти як представник продавця ОСОБА_2 щодо внесення змін у попередній договір.

07 серпня 2020 року, позивач надав свою згоду на укладення основного договору та запропонував внести зміни в попередній договір щодо встановлення конкретних дат укладання договору купівлі-продажу (а.с. 26-28).

14 серпня 2020 року квартира АДРЕСА_1 була відчужена не на користь позивача, а на користь іншої особи - ОСОБА_5 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22 грудня 2020 року (а.с. 13,14).

Позивач звернувся до відповідача ОСОБА_2 з вимогою б/н від 06 жовтня 2020 року про повернення грошових коштів за укладеним попереднім договором шляхом перерахування на рахунок позивача у безготівковій формі та вказав реквізити для перерахунку (а.с. 30-32), яка була направлена 13 жовтня 2020 року та 29 жовтня 2020 року отримана відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 29).

Щодо рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги про розірвання попереднього договору купівлі-продажу квартири, то колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду в цій частині з огляду на таке.

Згідно з частинами 1,3 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Судом встановлено, що у визначений договором строк - 18 грудня 2015 року основний договір укладено не було, що визнається учасниками справи.

А також, судом встановлено, що протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором жодна із сторін не направила другій стороні пропозицію про його укладення.

Отже, після 18 грудня 2015 року зобов`язання, встановлене попереднім договором, а саме: укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором, - припинилося.

Направлення на початку серпня 2020 року досудового попередження на ім`я ОСОБА_1 з пропозицією укласти основний договір та надання 07 серпня 2020 року позивачем згоди на укладення основного договору не породжують у сторін попереднього договору обов`язку його укласти в майбутньому, оскільки зобов`язання, встановлене попереднім договором, - припинилося після 18 грудня 2015 року.

З огляду на це, позовна вимога про розірвання попереднього договору купівлі-продажу квартири від 18 грудня 2014 року є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки зобов`язання за договором щодо якого заявлена позовна вимога про розірвання - припинилися до звернення до суду з такою вимогою.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги про розірвання попереднього договору купівлі-продажу квартири підлягає залишенню без змін

Щодо рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення коштів, сплачених у якості авансу, у розмірі 954 766 грн 04 коп., що є еквівалентною 34 753,25 доларам США, то колегія апеляційного суду не погоджується з висновком суду в цій частині з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як зазначено у відзиві на позовну заяву від 06 серпня 2021 року між сторонами відсутній спір щодо сплачених грошових коштів на виконання умов попереднього договору у розмірі 590 310 грн, що є еквівалентом 34 753, 25 доларів США (а.с. 41-48).

Судом встановлено, що відповідач після отримання 29 жовтня 2020 року вимоги позивача про повернення грошових коштів, сплачених на виконання умов попереднього договору, вказані грошові кошти позивачу не повернув.

Як вбачається з наданих позивачем актів прийняття-передачі грошових коштів визначений попереднім договором порядок та строк сплати залишкової суми, позивачем порушувався.

Зі змісту пунктів 5.7 та 5.8. попереднього договору вбачається, що у разі суттєвого порушення покупцем порядку оплати вартості квартири продавець повертає покупцю сплачені ним грошові кошти в рахунок оплати квартири за винятком 10 % від суми одержаних коштів.

Дослідивши умови попереднього договору, апеляційний суд вважає, що умовами не встановлено, що сума грошових коштів, що повертається, в гривнях повинна визначатися на день повернення еквівалентно сумі грошових коштів в доларах.

Отже, у відповідача є обов`язок повернути покупцю сплачені ним грошові кошти в рахунок оплати квартири за винятком 10 % від суми одержаних коштів, що згідно розрахунку апеляційного становить 531 279 (590 310 грн -590 310 грн*10%) грн.

Апеляційний суд встановив, що з умов попереднього договору не випливає обов`язок відповідача негайно повернути позивачу аванс у разі не укладення основного договору, не встановлений такий обов`язок і актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини 3 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що обов`язок повернути грошові кошти, сплачені на виконання умов попереднього договору, виник у відповідача з наступного дня після закінчення строку укладення основного договору купівлі - продажу квартири.

Як встановлено вище, позивач звернувся до відповідача ОСОБА_2 з вимогою б/н від 06 жовтня 2020 року про повернення грошових коштів за укладеним попереднім договором шляхом перерахування на рахунок позивача у безготівковій формі, яка була отримана відповідачем ОСОБА_2 29 жовтня 2020 року.

Отже, відповідач повинен був виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, 06 листопада 2020 року.

З огляду на те, що позивач звернувся до суду з цим позовом 07 липня 2021 року, трирічний строк позовної давності не сплив, тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування позовної давності за заявою відповідача.

Відповідно до частини 1,4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновки, викладені у рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2023 року про відмову у стягненні з відповідача грошових коштів - не відповідають обставинам справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача грошових коштів - скасувати з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржуване судове рішення скасовано частково та ухвалене нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідача з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, а саме слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 8 592 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 12 889 грн 34 коп.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2023 року скасувати в частині відмови у стягненні з відповідача грошових коштів з ухваленням нового судового рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, сплачених в якості авансу, - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 531 279 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 8 592 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 12 889 грн 34 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 05 серпня 2024 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська