Провадження № 22-ц/801/1756/2024
№22-ц/801/1755/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 рокуСправа № 127/27444/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Ковальчука О.В., Панасюка О.С.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю.О.,

за участю сторін: представника ОСОБА_1 - адвоката Вдовцова С.П., ОСОБА_2 та її адвоката Усова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/27444/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення постійного платного земельного сервітуту,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2024 року та на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2024 року, які ухвалила суддя Вохмінова О.С. в Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст рішення складено 17 червня 2024 року, повний текст додаткового рішення складено 20 червня 2024 року,

в с т а н о в и в:

В вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, мотивуючи позовні вимоги тим, ОСОБА_1 є співвласником домоволодіння АДРЕСА_1 . Іншим співвласником домоволодіння 29/50 є ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23 липня 2014 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 24603698 від 23 липня 2024 року позивач є власником земельної ділянки площею 0,0049 га кадастровий номер :03:049:0285, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 є власником земельних ділянок: :03:049:0287, площею 0,0001 га; :03:049:0286, площею 0,0244 га, розташованих в домоволодінні по АДРЕСА_2 .

Відповідно мирової угоди, затвердженої ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2014 року в цивільній справі № 221/2448/2012 позивач визнала за ОСОБА_2 право на прохід до земельної ділянки 245 кв.м. через земельну ділянку, розміром 0,0008 га, яка входить до земельної ділянки площею 0,0049 га за кадастровим :03:049:0285. Отже, ОСОБА_2 встановлено сервітут на користування земельною ділянкою позивача для проходу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2017 року (справа №127/24985/15-ц), яке ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 25 жовтня 2017 року залишено без змін, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту було відмовлено, оскільки можливе підключення новозбудованого будинку ОСОБА_2 до існуючої мережі водопостачання та локальної системи каналізації без прокладення труб по земельній ділянці площею 0,0008 га, яка входить до земельної ділянки площею 0,0049 га та належить ОСОБА_1 .

Проте, всупереч судовим рішенням, за відсутності згоди позивача на встановлення земельного сервітуту на право прокладення системи водопостачання та локальної системи каналізації по земельній ділянці, площею 0,0008 га, яка входить до земельної ділянки площею 0,0049 га, за кадастровим :03:049:0285, ОСОБА_2 незаконно проклала на вказаній ділянці водопровідні та каналізаційні труби, а також незаконно облаштувала водопровідний колодязь (розподільчий) на проїзній частині навпроти їх спільного будинковолодіння без отримання відповідних дозволів та технічної документації, що підтверджено листом з КП «Вінницяоблводоканал».

Своїми діями ОСОБА_2 порушила право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку.

Крім того, ОСОБА_1 не має можливості користуватись двором спільного користування, в зв`язку з тим, що на земельній ділянці спільного користування :03:049:0288 площею 0,0175 га ОСОБА_2 облаштувала дерев`яні лави та стіл, висадила квіти, вирощує городину, посадила кущі смородини, що створює перешкоди для під`їзду до гаража позивача. Крім того, ОСОБА_2 на спільній земельній ділянці склала відсів, пісок, чотири бетонних каналізаційні кільця,

Також ОСОБА_2 встановила замок на хвіртку № 4, чим перешкоджає позивачу підійти до своєї частини будинку по земельній ділянці спільного користування :03:049:0021 площею 0,0024 га та здійснити обслуговування належної їй частини будинку.

Отже, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні її майном:

- земельною ділянкою реєстр номер 01, кадастровий номер :03:049:0285 площею 0,0049 га за адресою: АДРЕСА_2 (182) шляхом демонтажу незаконно прокладених водопровідних та каналізаційних труб;

- земельною ділянкою реєстр номер 01, кадастровий номер :03:049:0288 площею 0,0175 га за адресою: АДРЕСА_2 (182) шляхом звільнення земельної ділянки від лавок, столів, квітів, кущів смородини, іншої городини, піску, відсіву та каналізаційних кілець, звільнивши проїзд до гаража ОСОБА_1 ;

- земельною ділянкою реєстр номер 01 кадастровий номер :03:049:0021 площею 0,0024 га за адресою: АДРЕСА_2 (182) шляхом надання примірнику ключів від хвіртки № 4, з компенсацією вартості виготовлення примірнику ключів за рахунок ОСОБА_2 ; заборонити ОСОБА_2 встановлювати та/або змінювати замки на хвіртці № 4, через яку здійснюється прохід у двір спільного користування (земельна ділянка кадастровий номер :03:049:0021) без надання примірника ключів ОСОБА_1 з компенсацією вартості виготовлення примірнику ключів за рахунок ОСОБА_3 ;

- стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення постійного платного земельного сервітуту, який мотивувала тим, що на підставі рішення Староміського райсуду м. Вінниці від 19 квітня 2000 року та ухвали Староміського райсуду м. Вінниці від 20 березня 2003 року ОСОБА_2 є власником 21/50 часток житлового будинку з прибудовами та господарськими спорудами по АДРЕСА_3 (в даний час АДРЕСА_2 . Іншим співвласником домоволодіння 29/50 є ОСОБА_1 .

Вказане домоволодіння розташоване:

- на земельній ділянці кадастровий номер :03:049:0021 площею 0,0024 га, власниками якої є сторони в рівних частках, згідно свідоцтва про право власності інд.номер 37041624 від 30 квітня 2015 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно інд.номер 37042081 від 30 квітня 2015 року;

- на земельній ділянці кадастровий номер :03:049:0023 площею 0,0393 га, власником якої є ОСОБА_2 , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 097580 від 08 квітня 2005 року та витягу з державного земельного кадастру № НВ-016 від 22 листопада 2016 року;

- на земельній ділянці кадастровий номер :03:049:0286 площею 0,0244 га, власником якої є ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності інд.номер 31525126 від 24 грудня 2014 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно інд.номер 31525393 від 24 грудня 2014 року;

- на земельній ділянці кадастровий номер :03:049:0287 площею 0,0001 га, власником якої є ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності інд.номер 31522218 від 24 грудня 2014 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно інд.номер 31523129 від 24 грудня 2014 року;

- на земельній ділянці кадастровий номер :03:049:0288 площею 0,0175 га, власниками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках, згідно свідоцтва про право власності інд.номер 36857825 від 28 квітня 2015 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно інд.номер 36857930 від 28 квітня 2015 року;

- на земельній ділянці кадастровий номер :03:049:0289 площею 0,0008 га, власником якої є ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності інд.номер 36864802 від 28 квітня 2015 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно інд.номер 36865472 від 28 квітня 2015 року;

- на земельній ділянці кадастровий номер :03:049:0290 площею 0,0008 га, власником якої є ОСОБА_1 згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 320244137 від 16 січня 2023 року, яка була надана ОСОБА_1 в цивільній справі № 127/27444/23;

- на земельній ділянці кадастровий номер :03:049:0285 площею 0,0049 га, власником якої є ОСОБА_1 згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 320244137 від 16 січня 2023 року, яка була надана ОСОБА_1 в цивільній справі № 127/27444/23.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2014 року було визнано мирову угоду, укладену сторонами у справі № 127/2448/2012. Згідно з умовами вказаної мирової угоди, ОСОБА_1 визнала право ОСОБА_2 на прохід до її земельної ділянки площею 245 кв.м. через свою земельну ділянку розміром 0,0008 га та встановлення земельного сервітуту розміром 0,0008 га, згідно з кадастровим планом від 03.09.2013 року в розмірі та конфігурації за точками: 10-4 1, 05 м, 4-5 6, 55 м, 5-1 0, 81 м, 16-1 1, 01 м (зона 4), на земельній ділянці, розміром 50 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 (на даний час АДРЕСА_2 ) і належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Після набрання ухвалою суду від 03 лютого 2014 року законної сили був складений відповідний акт перенесення в натурі меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель, який був підписаний особисто ОСОБА_1 , була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки ОСОБА_1 .

З того часу ОСОБА_2 постійно користується земельною ділянкою ОСОБА_1 розміром 0,0008 га, щодо якої встановлений земельний сервітут.

На належній їй земельній ділянці площею 0,244 га ОСОБА_2 побудувала незавершений будівництвом житловий будинок з прибудовами, які в технічному паспорті від 06 грудня 2023 року, що виготовлений ФОП ОСОБА_4 , зображені під літерами «К», «к», «к1».

Для можливого прийняття зведених ОСОБА_2 . будівель до експлуатації необхідно оснащення їх водопостачанням та водовідведенням.

ОСОБА_2 звернулась до ТОВ «РСУ Ремонтник» із замовленням про виготовлення робочого проєкту водопостачання та водовідведення до житлового будинку з прибудовами «К», «к», «к1».

Однак, такий проєкт може бути виготовлений лише за згодою ОСОБА_1 , оскільки єдиним способом проведення водопостачання до новозбудованих ОСОБА_2 . будівель є використання земельної ділянки ОСОБА_1 , площею 0,0008 га щодо якої встановлений сервітут на право проходу.

Встановити земельний сервітут на право прокладення ОСОБА_2 мережі водопостачання та водовідведення в добровільному порядку ОСОБА_1 відмовилась та звернулась до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Таким чином, ОСОБА_2 просила встановити платний, безстроковий земельний сервітут на право прокладення нею мережі водопостачання та водовідведення по земельній ділянці площею 0,0008 га, згідно з кадастровим планом від 03 вересня 2013 року в розмірі та конфігурації за точками: 10-4 1, 05 м, 4-5 6, 55 м, 5-1 0, 81 м, 16-1 1, 01 м (зона 4), на земельній ділянці площею 0,0049 га, кадастровий номер :03:049:0285, за адресою: АДРЕСА_3 (на даний час АДРЕСА_2 ) і належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, встановивши плату за земельний сервітут в розмірі 317,60 грн на рік.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2024 року об`єднано позови в одне провадження.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні майном:

- земельною ділянкою, площею 0,0049 га, кадастровий номер :03:049:0285, по АДРЕСА_4 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 провести демонтаж прокладених водопровідних та каналізаційних труб по вказаній ділянці;

- земельною ділянкою, площею 0,0175 га, кадастровий номер :03:049:0288, по АДРЕСА_4 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 звільнити ділянку від насаджень (кущів) вздовж паркану № 5 для можливості проїзду ОСОБА_1 до гаража «Б»;

- земельною ділянкою, площею 0,0024 га, кадастровий номер :03:049:0021, по АДРЕСА_4 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 дублікат ключів від хвіртки № 4 і не встановлювати (змінювати) замки на хвіртці № 4, через яку здійснюється прохід до спільної ділянки, без надання примірника ключів ОСОБА_1 .

В решті позову відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення постійного платного земельного сервітуту відмовлено.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2024 року заяву задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн. В решті вимог заяви відмовлено.

Не погодившись з рішенням та додатковим рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає їх незаконними, порушено норми матеріального права, допущено порушення норм процесуального права, а саме ст.13 ЦПК України. Вважає, що оскільки рішення суду є незаконним, тому і додаткове рішення є також незаконним. Просила скасувати рішення та додаткове рішення суду, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, а позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення постійного платного земельного сервітуту задовольнити. Також просить відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката.

В апеляційній скарзі посилається на те, що єдиним способом проведення водопостачання до її новозбудованих будівель є використання земельної ділянки ОСОБА_1 , щодо якої встановлений сервітут на право проходу до земельної ділянки. Крім того, листом СОД ФОП ОСОБА_5 підтверджується, що єдиний можливий варіант проведення водогону для підключення будинків літ.К, к1, проходить по земельній ділянці 0,0008 га, що розташована в межах ділянки площею 0,0049 га, тому ОСОБА_2 вважає, що має право на встановлення платного земельного сервітуту на право прокладення нею мережі водопостачання та водовідведення по земельній ділянці власником якої є ОСОБА_1 .

Крім того, зазначила, що суд першої інстанції безпідставно послався на висновок експерта №1215/1216/16-21 від 26 грудня 2016 року, оскільки такий висновок не був долучений до матеріалів справи, що є порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства, який закріплений в ст.13 ЦПК України.

Також, вважає безпідставним твердження суду, що нею чиняться перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою площею 0,0049 га тим, що на ній прокладена труба водогону, оскільки ні у позовній заяві, ні під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 не довела, яким чином прокладені водопровідні та каналізаційні труби, їй перешкоджають використовувати власну земельну ділянку за її цільовим призначенням.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Вдовцов С.П. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Староміського райсуду м. Вінниці від 19 квітня 2000 року та ухвали Староміського райсуду м. Вінниці від 20 березня 2003 року ОСОБА_2 є власником 21/50 часток житлового будинку з прибудовами та господарськими спорудами по АДРЕСА_5 .

Іншим співвласником домоволодіння 29/50 часток на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при Товарній біржі «Південнобузька» від 14 серпня 2008 року № 1/301/08 є ОСОБА_1 .

Згідно додатку № 3/206 до рішення виконкому Вінницької міської ради від 04 червня 1987 року існуючому будинку АДРЕСА_3 присвоєно № 186.

Згідно рішення Вінницької міської ради від 29 квітня 2022 року № 1030 вулицю Маяковського в м. Вінниці перейменовано на

АДРЕСА_2 розташоване:

- на земельній ділянці кадастровий номер :03:049:0021 площею 0,0024 га, власниками якої є сторони в рівних частках, згідно свідоцтва про право власності інд.номер 37041624 від 30 квітня 2015 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно інд.номер 37042081 від 30 квітня 2015 року;

- на земельній ділянці кадастровий номер :03:049:0023 площею 0,0393 га, власником якої є ОСОБА_2 , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 097580 від 08 квітня 2005 року та витягу з державного земельного кадастру № НВ-016 від 22 листопада 2016 року;

- на земельній ділянці кадастровий номер :03:049:0286 площею 0,0244 га, власником якої є ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності інд.номер 31525126 від 24 грудня 2014 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно інд.номер 31525393 від 24 грудня 2014 року;

- на земельній ділянці кадастровий номер :03:049:0287 площею 0,0001 га, власником якої є ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності інд.номер 31522218 від 24 грудня 2014 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно інд.номер 31523129 від 24 грудня 2014 року;

- на земельній ділянці кадастровий номер :03:049:0288 площею 0,0175 га, власниками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках, згідно свідоцтва про право власності інд.номер 36857825 від 28 квітня 2015 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно інд.номер 36857930 від 28 квітня 2015 року;

- на земельній ділянці кадастровий номер :03:049:0289 площею 0,0008 га, власником якої є ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності інд.номер 36864802 від 28 квітня 2015 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно інд.номер 36865472 від 28 квітня 2015 року;

- на земельній ділянці кадастровий номер :03:049:0290 площею 0,0008 га, власником якої є ОСОБА_1 згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 320244137 від 16 січня 2023 року;

- на земельній ділянці кадастровий номер :03:049:0285 площею 0,0049 га, власником якої є ОСОБА_1 згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 320244137 від 16 січня 2023 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2014 року (справа № 127/2448/2012) було визнано мирову угоду. Згідно з умовами вказаної мирової угоди, ОСОБА_1 визнала право ОСОБА_2 на прохід до її земельної ділянки площею 245 кв.м. через свою земельну ділянку розміром 0,0008 га та встановлення земельного сервітуту розміром 0,0008 га, згідно з кадастровим планом від 03 вересня 2013 року в розмірі та конфігурації за точками: 10-4 1, 05 м, 4-5 6, 55 м, 5-1 0, 81 м, 16-1 1, 01 м (зона 4), на земельній ділянці, розміром 50 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 (на даний час АДРЕСА_2 ) і належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

З того часу ОСОБА_2 постійно користується земельною ділянкою ОСОБА_1 розміром 0,0008 га, щодо якої встановлений земельний сервітут на право проходу.

На належній земельній ділянці площею 0,244 га ОСОБА_2 збудувала незавершений будівництвом житловий будинок з прибудовами, які в технічному паспорті від 06 грудня 2023 року, що виготовлений ФОП ОСОБА_4 , зображені під літерами «К», «к», «к1».

Також в технічному паспорті від 06 грудня 2023 року техніком вказано, що незавершене будівництво житлового будинку «К», прибудов «к», «к1», «ж3», тамбуру «ж4», гаражу «б» ведеться без дозволу на виконання будівельних робіт.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2017 року (справа №127/24985/15-ц), яке ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 25 жовтня 2017 року залишено без змін, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту було відмовлено, оскільки підключення новозбудованого будинку ОСОБА_2 до існуючої мережі водопостачання та локальної системи каналізації без прокладення труб по земельній ділянці площею 0,0008 га, яка входить до земельної ділянки площею 0,0049 га та належить ОСОБА_1 можливий.

Судами першої і апеляційної інстанції було встановлено, що підключення новозбудованого будинку ОСОБА_2 , який розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_3 , до існуючої мережі водопостачання та локальної системи каналізації без прокладення труб по земельній ділянці, площею 0,0008 га, яка входить до земельної ділянки, площею 0.0049 га за кадастровим номером 0:03:049:0285, належної ОСОБА_1 і є зоною № 4 згідно кадастрового плану від 03 вересня 2013 року, технічно можливе. Технічно можливий варіант прокладення системи водопостачання та каналізації наданий у дослідній частині висновку та відображений у схемі варіанту 2 у додатку № 3 до висновку будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 1215/1216/16-21 від 26 грудня 2016 року. Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції звернула увагу на те, що сторони в мировій угоді, затвердженій ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2014 року вже визначили сервітутне користування вказаною ділянкою право проходу.

Однак, за відсутності згоди позивача ОСОБА_1 на встановлення земельного сервітуту на право прокладення системи водопостачання та локальної системи каналізації по земельній ділянці площею 0,0008 га, яка входить до земельної ділянки площею 0,0049 га за кадастровим :03:049:0285, а також без проєктної документації (згідно технічних умов № 2/610 від 28 липня 2015 року), ОСОБА_2 незаконно проклала на вказаній ділянці водопровідні та каналізаційні труби, а також облаштувала водопровідний колодязь (розподільчий) на проїзній частині навпроти їх спільного будинковолодіння, що також підтверджено листом з КП «Вінницяоблводоканал» від 14 лютого 2023 року.

Згідно ч.1 ст. ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини щодо прокладення труб по земельній ділянці 0,0008 га визнали сторони в справі.

Зміст права власності визначений ст. 319 ЦК України.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд (ст. 79 ЗК України).

Відповідно до ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до статті 99 Земельного кодексу України власники або користувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, зокрема, на право прокладання та експлуатації ліній електропередач, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій.

Пунктом 38 ППВС України від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

При цьому саме позивач має довести, що повноцінне використання своєї земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки; що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити в інший спосіб; що відповідно до частини третьої статті 402 ЦК він не досяг з відповідачем домовленості про встановлення сервітуту та про його умови. За певних обставин для вирішення спірних питань може бути призначена відповідна експертиза.

Відповідно до ст. 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Обов`язки власників земельних ділянок визначені ст. 91 ЗК України. Так, власники зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, крім інших, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_2 не довела порушення свого права відповідачем ОСОБА_1 , а також враховуючи те, що прокладення труб до новоствореного будинку можливе без обтяження сервітутом ділянки ОСОБА_1 , що також було встановлено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2017 року (справа № 127/24985/15-ц).

В суді першої інстанції було встановлено, що частина насаджень кущі вздовж паркану № НОМЕР_1 очевидно заважають проїзду автомобілем до гаража ОСОБА_1 , позначеного на плані «Б», що також визнали сторони в судовому засіданні та ОСОБА_2 зобов`язалась перенести кущі туї та звільнити проїзд. Також ОСОБА_2 зобов`язалась передати ОСОБА_1 ключі від замка на хвіртці № 4, через яку здійснюється прохід до спільної ділянки сторін, площею 0,0024 га, кадастровий номер :03:049:0021.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що порушенні права ОСОБА_1 на вільне володіння і користування спільними ділянками, підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання ОСОБА_2 звільнити ділянку, площею 0,0175 га від насаджень (кущів) вздовж паркану № 5 для можливості проїзду до гаража і зобов`язання надати дублікат ключів від хвіртки № 4, не встановлювати (змінювати) замки на хвіртці № 4, через яку здійснюється прохід до спільної ділянки, площею 0,0024 га, без надання примірника ключів ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не довела, яким чином прокладені водопровідні та каналізаційні труби, їй перешкоджають використовувати власну земельну ділянку за її цільовим призначенням, колегія суддів відхиляє, оскільки власником земельної ділянки на якій ОСОБА_2 здійснила прокладання труб, є саме ОСОБА_1 і вона вправі користуватись, розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, що і стало підставою для звернення до суду з позовом.

Також, є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено принцип диспозитивності цивільного судочинства, який закріплений в ст.13 ЦПК України, а саме, що суд в своєму рішенні посилається на висновок експерта №1215/1216/16-21 від 26 грудня 2016 року, який не був долучений до матеріалів справи.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначено, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Оскільки судовим рішенням у справі № 127/24985/15-ц вже встановлено, що підключення новозбудованого будинку ОСОБА_2 , який розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_3 , до існуючої мережі водопостачання та локальної системи каналізації без прокладення труб по земельній ділянці, площею 0,0008 га, яка входить до земельної ділянки, площею 0,0049 га за кадастровим номером 0:03:049:0285, належної ОСОБА_1 і є зоною № 4 згідно кадастрового плану від 03 вересня 2013 року, технічно можливе. Технічно можливий варіант прокладення системи водопостачання та каналізації наданий у дослідній частині висновку та відображений у схемі варіанту 2 у додатку № 3 до висновку будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 1215/1216/16-21 від 26 грудня 2016 року, то ці обставини не підлягають доказуванню відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України і вважаються встановленими у справі, що розглядається.

Будь-яких інших доказів на спростування цього, скаржником не надано.

Зокрема, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на лист оцінювача ФОП ОСОБА_5 згідно якого він повідомив, що єдиний можливий варіант проведення водогону для підключення будинків літ.«К», «к1», проходить по земельній ділянці 0,0008 га, проте колегія суддів вважає його неналежним доказом в розумінні ст. 77 ЦПК України, оскільки виданий особою без підтвердження його відповідної кваліфікації та спеціальності.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що апелянт ОСОБА_2 не довела, що у неї відсутня технічна можливість прокласти труби системи водопостачання і каналізації іншим шляхом, без обтяження сервітутом ділянки ОСОБА_1 .

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 самовільно, без дозволу власника ОСОБА_1 , проклала труби по її земельній ділянці, чим створила перешкоди власнику в користуванні її майном і порушила вимоги ст. 321 ЦК України, що є підставою для зобов`язання ОСОБА_2 провести демонтаж прокладених водопровідних та каналізаційних труб по вказаній ділянці.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн, суд першої інстанції вірно врахував вимоги ст. ст. 137, ч. 4 ст. 141 ЦПК України, а також тривалість і складність справи та виконані адвокатом роботи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, предмет позовних вимог та значення справи для сторін, співмірність гонорару із складністю справи, а також те, що в підготовчому засіданні була заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, підстав для скасування додаткового рішення не має.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухвалених у справі судових рішень та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, оскаржуване рішення та додаткове рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Враховуючи те, апеляційна скарга судом апеляційної інстанції залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, представником ОСОБА_1 - адвокатом Вдовцовим С.П. надано докази понесення витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн, а саме: квитанцію №22/07/24 від 05 серпня 2024 року, згідно якої вартість послуг складає 10000 грн; акт наданих послуг, згідно якого: надання консультації, ознайомлення з документами, складання відзиву становить в розмірі 3000 грн (3 год х 1000 грн), представництво інтересів в Вінницькому апеляційному суд становить в розмірі 7000 грн, а всього 10000 грн.

На переконання колегії суддів, витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн є неспівмірними із складністю даної справи та виконаними адвокатом об`ємом роботи, витраченого часу під час розгляду справи в апеляційному суді, розмір таких витрат не відповідає критерію реальності, розумності їхнього розміру, а відтак колегія суддів дійшла висновку про часткове стягнення витрат на правничу допомогу, та вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн, який буде відповідати критерію розумності, виваженості та справедливості.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2024 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 серпня 2024 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Ковальчук О.В.

Панасюк О.С.