Справа № 522/9437/23
Провадження № 2/522/505/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності, визнання права власності та визначення порядку користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності, визначення порядку користування житловим приміщенням.

27.07.2023 позивачем подана заява про зміну предмета позову, по які просить:

Визнати право спільної сумісної власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобіль Volkswagen Passat (легковий універсал - В) білого кольору, з державним номерним знаком на момент подачі позову НОМЕР_1 (номер шасі НОМЕР_2 ).

Визнати за ОСОБА_1 право на частку в праві спільної часткової власності (ідеальну частку) на трикімнатну квартиру загальною площею 108.5 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , залишивши за ОСОБА_2 також право на частку в праві спільної часткової власності (ідеальну частку) на вищезазначену квартиру.

Визначити порядок користування між співвласниками - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 трикімнатною квартирою загальною площею 108.5 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до II варіанту висновку судової оціночно будівельної та будівельно технічної експертизи від 04.05.2023 року № 25/23 експерта ОСОБА_3 , а саме:

ОСОБА_1 виділити у користування житлову кімнату площею 18.5 кв.м. (на плані позначена цифрою 4) та комору (на плані позначена цифрою 2) площею 1.6. кв.м. (які разом позначені червоним кольором на плані);

ОСОБА_2 виділити у користування житлову кімнату площею 18.9 кв.м. (на плані позначена цифрою 6), житлову кімнату площею 12.5 кв.м. (на плані позначена цифрою 3) та комору (на плані позначена цифрою 7) площею 1.9. кв.м. (які разом позначені зеленим кольором на плані);

коридор площею 5.8 кв.м. (на плані позначений цифрою 1), санвузол площею 5.8 кв.м. (на плані позначений цифрою 5), кухню площею 10.0 кв.м. (на плані позначена цифрою 8), гостьову (на плані позначена цифрою 9) площею 33.5 кв.м. (які разом позначені жовтим кольором на плані) залишити у загальному користуванні співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Мотивує вимоги тим, що підставою звернення ОСОБА_1 до суду є поведінка його колишньої дружини, яка не дозволяє ні користуватися належною йому частиною нерухомості, ні розпоряджатися квартирою та авто.

ОСОБА_1 вважає, що його колишня жінка ОСОБА_2 оспорює його право сумісної власності на квартиру та авто, перешкоджає користуванню, володінню та розпорядженню квартирою з причин відсутності позивача у титулі власника нерухомості, порушуючи норми статті 383 ЦК України та статей 9, 64 ЖК України по відношенню до позивача.

Ухвалою від 19.05.2023 по справі відкрито провадження, встановлений загальний порядок розгляду справи.

16.06.2023 до суду надійшов відзив на позов.

16.08.2023 по справі закрито підготовче судове засідання, справа призначена до розгляду.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

22.07.2024 до суду надійшла заява представника відповідача про визнання позову.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03.11.1995 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , зареєстрованим Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції за реєстровим номером 1203.

31.03.2021 року зазначений шлюб був розірваний за рішенням Суворовського районного суду міста Одеси по справі № 523/3775/21.

Перебуваючи у шлюбі подружжя придбали об`єкт нерухомості трикімнатну квартиру загальною площею 108.5 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Договір купівлі продажу був укладений 19.07.2013 року та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. за реєстровим номером 5195.

Незважаючи на те, що квартира придбавалася на сумісні гроші і в зареєстрованому шлюбі, титульним власником в договорі була позначена лише ОСОБА_2 .

Згідно висновку експерта комплексної судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи для подання до Приморського районного суду м. Одеси № 25/23 від 04.05.2023:

1.Ринкова Вартість квартири АДРЕСА_2 складає: 2789288,0 гривень або 76276,0 доларів США, визначена порівняльним підходом, без доступу до об`єкта дослідження за наданою технічною та правовстановлюючою документаціє.(курс НБУ на дату оцінки 02.05.2023 р: 100 доларів США=3656,86 гривень).

2. Лінійні розміри, площа і планування приміщень квартири не дозволяють провести виділ частки з організацією ізольованих квартир в складі житлових та підсобних приміщень кухні, ванної, туалету, які відповідали б нормативно-технічним вимогам ДБН В. 2.2-15-2019 «Будівлі і споруди. Основні положення», що пред`являються до самостійних квартир.

На розгляд надається наступний 1-й варіант спільного користування приміщення спірної квартири, виходячи з загальної площі квартири 108,5 кв.м. та житлової площі 49,9 кв.м:

-Співвласнику I (1/2) виділяються в користування наступні приміщення загальною площею 32,6 кв.м.: комора пл. 1,6 кв.м.; житлова пл. 12,5 кв.м; житлова пл. 18,5 кв.м. (позначено червоним кольором);

-Співвласнику I (1/2) виділяються в користування наступні приміщення загальною площею 20,8 кв.м.: житлова площа 18,9 кв.м.; комора п. 1,9 кв.м. (позначено зеленим кольором);

-Наступні приміщення загальною площею 55,1 кв.м.: коридор пл. 5,8 кв.м.; санвузол пл. 5,8 кв.м.; кухня пл. 10,0 кв.м; Гостьова пл. 33,5 кв.м пропонується залишити в загальному користуванні (позначено жовтим кольором);

Реальні частки, у відповідності з наданим I - им варіантом порядку користування квартирою, становлять:

-Співвласник I -609/1000;

-Співвласник II-381/1000.

На розгляд надається наступний 2-1 варіант спільного користування приміщеннями спірної квартири, виходячи з загальної площі квартири 108,5 кв.м. та житлової площі 49,9 кв.м.:

-Співвласнику I (1/2) виділяються в користування наступні приміщення: загальною площею 20,1 кв.м; комора пл.1,6 кв.м.; житлова пл. 18,5кв.м. (позначено червоним кольором);

-Співвласнику II (1/2) виділяються в користування наступні приміщення загальною площею 33,3 кв.м.: житлова пл. 12,5 кв.м; житлова пл. 18.9 кв.м.; Комора пл. 1,9кв.м (позначено зеленим кольором);

-Наступні приміщення загальною площею 55,1кв.м: Коридор пл 5,8 кв.м; залишити в загальному користуванні (позначено жовтим кольором);

-Реальні частки, у відповідності з наданим II -им варіантом порядку користування квартирою, становлять:

-Співвласник I -376/1000;

-Співвласник II-624/1000.

ОСОБА_1 мав намір перебувати у шлюбі з відповідачкою постійно, був впевнений, що нерухомістю вони будуть володіти, користуватися та розпоряджатися сумісно, та не передбачав розлучення та позбавлення його можливості проживати у спірній квартирі.

У шлюбі також подружжями 04.11.2016 року був придбаний автомобіль Volkswagen Passat (легковий універсал - В) білого кольору, з державним номером НОМЕР_1 (номер шасі НОМЕР_2 ), що підтверджується технічним паспортом автомобіля CXO 751601.

При придбанні автомобіля за сумісні кошти останній був також оформлений лише на ОСОБА_2 .

Вказаний автомобіль знаходиться у користуванні позивача, але розпоряджатися авто він не в змозі, так як не є його титульним власником.

У відповідності до статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

У статтях 60, 61, 63, 65, 66 72 Сімейного кодексу України значиться, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

Договір про порядок користування житловим будинком, квартирою, іншою будівлею чи спорудою, земельною ділянкою, якщо він нотаріально посвідчений, зобов`язує правонаступника дружини та чоловіка.

Дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано.

До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

У пунктах 19, 22, 24, 25 Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року за № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя йдеться мова про те, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦКУ, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СКУ та статтями 372 ЦКУ. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СКУ, частиною 3 статті 368 ЦКУ), відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦКУ можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина 4 статті 65 СКУ).

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 статті 71 СКУ щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦКУ, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦКУ) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до статті 3 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

На підставі статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до статей 382, 383 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно зі статтями 316, 317, 358, 368, 369 ЦКУ правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

В Постанові ВСУ від 03.10.2018 року у справі № 363/928/16-ц суд зазначив, що відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1500цс15 від 17 лютого 2016 року і підстав для відступлення від неї колегія суддів не знаходить.

Специфіка спільної часткової власності була висвітлена у Постанові КЦС ВС від 12 грудня 2018 року у справі № 442/7505/14-ц, де значиться, що спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків.

Аналіз статті 361 ЦК України дозволяє зробити висновок, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності, не тотожне розпорядження частиною майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна.

У Постанові ОП КЦС ВС від 10 жовтня 2019 року в справі № 295/4514/16-ц йдеться мова про те, що аналіз глави 26 ЦК України дозволяє зробити висновок, що частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не є конкретною часткою майна. Тобто, частка в праві спільної часткової власності та жиле приміщення є окремим об`єктом цивільних прав.

Постанова КЦС ВС від 16.09.2020 у справі № 344/5437/17 також зазначає, що право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна. Позов про визнання права на частку в праві спільної часткової власності не є вимогою про поділ майна в натурі. Тому при визнанні права на частку не здійснюється вказівка які саме об`єкти в натурі відповідають частці в праві спільної часткової власності.

Суд приймає до уваги заяву представника відповідача про визнання позову, в якій позов відповідачем визнається в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 141, 223, 235, 241, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності, визнання права власності та визначення порядку користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати право спільної сумісної власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобіль Volkswagen Passat (легковий універсал - В) білого кольору, з державним номерним знаком на момент подачі позову НОМЕР_1 (номер шасі НОМЕР_2 ).

Визнати за ОСОБА_1 право на частку в праві спільної часткової власності (ідеальну частку) на трикімнатну квартиру загальною площею 108.5 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , залишивши за ОСОБА_2 також право на частку в праві спільної часткової власності (ідеальну частку) на вищезазначену квартиру.

Визначити порядок користування між співвласниками - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 трикімнатною квартирою загальною площею 108.5 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до II варіанту висновку судової оціночно будівельної та будівельно технічної експертизи від 04.05.2023 року № 25/23 експерта ОСОБА_3 , а саме:

ОСОБА_1 виділити у користування житлову кімнату площею 18.5 кв.м. (на плані позначена цифрою 4) та комору (на плані позначена цифрою 2) площею 1.6. кв.м. (які разом позначені червоним кольором на плані);

ОСОБА_2 виділити у користування житлову кімнату площею 18.9 кв.м. (на плані позначена цифрою 6), житлову кімнату площею 12.5 кв.м. (на плані позначена цифрою 3) та комору (на плані позначена цифрою 7) площею 1.9. кв.м. (які разом позначені зеленим кольором на плані);

коридор площею 5.8 кв.м. (на плані позначений цифрою 1), санвузол площею 5.8 кв.м. (на плані позначений цифрою 5), кухню площею 10.0 кв.м. (на плані позначена цифрою 8), гостьову (на плані позначена цифрою 9) площею 33.5 кв.м. (які разом позначені жовтим кольором на плані) залишити у загальному користуванні співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01.08.2024 в зв`язку з відключенням електропостачання.

Суддя Р. Д. Абухін

22.07.24