Головуючий у суді першої інстанції О. Л. Бусик
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

01 серпня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Авєлін А. О.

учасники справи

заявник Державний виконавець Величко Роман Сергійович

заінтересована особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»

заінтересована особа ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Державного виконавця Величка Романа Сергійовича, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року, постановлену у складі судді Бусик О. Л., в примішенні Печерського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

10 квітня 2024 року державний виконавець Величко Р. С. (через Міністерство юстиції України та через систему «Електронний суд») звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон України боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_1 мотивоване тим, що боржником не виконуються зобов`язання перед стягувачем ТОВ «ФК «Веста», відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року, яким стягнуто кошти в сумі 35 149 150,01 грн.

В заяві зазначив, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_4, до складу якого входять: - виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 758/9461/15-ц від 06.09.2016, документ видав Подільський районний суд м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Комерційний банк «АКТИВ - БАНК» коштів в сумі 35 149 150 грн. 01 коп., з яких: 26 000 000,00 грн. - сума кредиту; 9 149 150,01 грн. - проценти за користування коштами, за період з 01.04.2014 року по 13.08.2015 року; - виконавче провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання постанови № 52078715 від 28.10.2021, документ видав Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 2410301,32 грн в дохід держави. Зазначено, що державним виконавцем у відповідності до вимог ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження до виконання, та прийнято постанову про арешт майна боржника, постанову про арешт коштів боржника, копію якої направлено на виконання до банківських установ та сторонам до відома. Також державним виконавцем прийнято постанову про розшук майна боржника. З метою перевірки майнового стану боржника до реєструючих органів направлено відповідні запити. Згідно відповіді Міністерства внутрішніх справ України за №: 195783399 від 14.03.2024, встановлено, що за боржником на праві власності зареєстровано транспортні засоби марки: FIAT, Модель ТЗ: GRANDE PUNTOта марки: VOLKSWAGEN, Модель ТЗ: LT 35. Згідно відповіді Державної прикордонної служби України, щодо перетину боржником державного кордону від 14.03.2024 за №: 195718046, боржник неодноразово перетинав кордон та володіє закордонним паспортом: серія, номер документу/ID карта: НОМЕР_1 .

Оскільки боржник рішення суду не виконує, кореспонденцію не отримує, що підтверджується наявністю в матеріалах виконавчого провадження повернутих листів, з метою своєчасного та повного виконання виконавчого документа та керуючись положеннями законодавства заявник просив подання задовольнити.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Романа Величка про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон України боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/9461/15-ц.

Не погоджуючись з ухвалою суду Державний виконавець Величко Р. С. подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову про задоволення подання у повному обсязі, вважаючи, що судом порушено норми процесуального права та не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні подання не врахував, що боржник неодноразово перетинав кордон та володіє закордонним паспортом, при цьому будь - який дій, спрямованих на виконання рішення суду не вчиняв, об`єктивних причин неможливості виконання своїх боргових зобов`язань не повідомив, що свідчить про свідоме ухилення боржника від виконання судового рішення. Судом не взято до уваги, що державним виконавцем вжито усіх можливих заходів щодо примусового виконання боржником судового рішення, тому останнім дієвим заходом є обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання своїх боргових зобов`язань. Ураховуючи значну суму заборгованості та довготривале невиконання рішення суду боржником апелянт вважає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та передчасно прийнято рішення про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника.

У судове засідання апеляційного суду учасники справи (їх представники) не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від заявника та заінтересованих осіб не надходило.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників справи (їх представників) та скласти повне судове рішення у визначений законом строк. Вступна та резолютивна частини судового рішення не виготовлялись та не проголошувались судом 31.07.2024.

Так, постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні подання Державного виконавця суд першої інстанції виходив з її невмотивованості та необґрунтованості. Суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що боржник безпідставно не з`являвся на виклики державного виконавця, або доказів, які дають підстави вважати, що боржник має намір ухилитися від виконання рішення суду шляхом залишення території України, а також доказів того, що вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на погашення боржником суми боргу, а тому висновок про умисні дії боржника щодо уникнення виконання судового рішення є передчасним та недоведеним з огляду на надані суду письмові докази.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до пункту дев`ятого частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (ст. 18 ЦПК України).

Згідно з частинами 3, 1 статті 441ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Пунктом п`ятим частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у разі, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_4, до складу якого входять:

- виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 758/9461/15-ц від 06.09.2016, документ видав Подільський районний суд м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «АКТИВ - БАНК» (ЄДРПОУ - 26253000) коштів в сумі 35 149 150 (тридцять п`ять мільйонів сто сорок дев`ять тисяч сто п`ятдесят) грн. 01 коп., з яких: 26 000 000,00 грн. - сума кредиту; 9 149 150,01 грн. - проценти за користування коштами, за період з 01.04.2014 року по 13.08.2015 року;

- виконавче провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання постанови № 52078715 від 28.10.2021, документ видав Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 2410301,32 грн. в дохід держави.

02.06.2020 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В. С. прийнято постанову про арешт коштів боржника.

28.10.2021 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В. С. прийнято постанову про стягнення виконавчого збору.

04.11.2021 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В. С. прийнято постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 .

У поданні зазначено, що «01.02.2023 державним виконавцем прийнято постанову про арешт коштів боржника, копію якої направлено на виконання до банківських установ та сторонам до відома. 01.02.2023 державним виконавцем прийнято постанову про розшук майна боржника. З метою перевірки майнового стану боржника до реєструючих органів було направлено відповідні запити. Згідно відповіді Міністерства внутрішніх справ України за №: 195783399 від 14.03.2024, встановлено, що за боржником на праві власності зареєстровано транспортні засоби марки: FIAT, Модель ТЗ: GRANDE PUNTO та марки: VOLKSWAGEN, Модель ТЗ: LT 35. Згідно відповіді Державної прикордонної служби України, щодо перетину боржником державного кордону від 14.03.2024 за №: 195718046, боржник неодноразово перетинав кордон та володіє закордонним паспортом: серія, номер документу/ID карта: НОМЕР_1 ».

Однак до подання доказів на підтвердження викладених обставин не додано. Таких доказів не додано і до апеляційної скарги.

З урахуванням зазначеного суд позбавлений можливості надати цим доказам будь - яку оцінку.

В матеріалах справи містяться лише лист від 02.06.2020 заступника директора Департаменту про направлення боржнику відомостей про арешт його коштів (а.с.18) та поштовий конверт (адресований боржнику) про повернення поштового відправлення через закінчення терміну його зберігання (а.с.22). Зазначених доказів недостатньо для того, щоб суд дійшов висновку про ухилення боржника від виконання рішення суду.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Статтею 441 ЦПК України визначено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

За положенням п.5 ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань. тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Як вбачається, матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б давали підстави для висновку про те, що боржник взагалі повідомлений (чи повідомлявся) про відкриття відносно нього виконавчого провадження, і як наслідок, ухиляється від виконання судового рішення.

До подання не дадоно достовірних даних про те що боржник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за адресою, вказаною у виконавчому листі, як наслідок адресу направлення кореспонденції.

Зокрема відсутні докази того, що боржник свідомо не отримує кореспонденцію пошти.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні відомості про перетин кордону ОСОБА_1 та наявність у останнього закордонного паспорту, на які в своєму поданні посилається державний виконавець.

Таким чином, перевіривши наявні у матеріалах справи докази в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, оскільки матеріали справи не містять належних доказів доведення (або просто направлення) виконавцем до відома боржника постанов виконавця та інших документів виконавчого провадження, що передбачено положеннями ст.ст. 26, 28 Закону України «Про виконавче провадження» та, відповідно, з матеріалів справи не вбачається умисного ухилення боржника від виконання судового рішення, що може бути підставою для застосування судом тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, згідно ст. 441 ЦПК України.

Доводи апелянта зводяться до суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування обґрунтованої ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для її скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Величка Романа Сергійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна