КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/7910/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Київ

Справа № 757/36518/21-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», яка подана представником Комісаровою Альоною Вікторівною, на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 2024 року, постановлену у складі судді Бусик О.Л.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, що належать від підприємства, відшкодування моральної шкоди,

встановив:

23 листопада 2023 року представник АТ «Українська залізниця» - Комісарова А.В. звернулась до суду із заявою про поворот виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, що належать від підприємства, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заяви зазначила, що в провадженні Печерського районного суду м. Києва перебувала справа №757/36518/21-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, що належать від підприємства, відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в сумі 14789, 42 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 241 756,16 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 6 797,25 грн. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 2 633 гривень.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року відмовлено АТ «Українська залізниця» у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року.

14 грудня 2021 року Печерським ВДВС у місті Києві відкрито виконавче провадження.

Постановою від 25 січня 2022 року виконавче провадження закінчено. Заборгованість сплачено, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачено. Вищезазначений виконавчий документ, пред`явлений за заявою стягувача, виконано.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Посилаючись на викладене, представник відповідача просила вирішити питання про поворот виконання заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року у справі в частині стягнення середнього заробітку та стягнути з позивача безпідставно стягнуті кошти у сумі 263 342, 83 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2024 року заяву представника відповідачаАТ «Українська залізниця» про поворот виконання рішення у справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою, представник АТ «Українська залізниця» - Комісарова А.В. звернулась з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2024 року та ухвалити нове рішення про поворот виконання, в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати сум та стягнути з позивача безпідставно стягнуті кошти в сумі 241 756 грн., а також стягнути з Печерського ВДВС у м. Києві виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, посилаючись на неповне з`ясуванням обставини, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представником відповідача викладено хронологію розгляду даної справи, вказано, що постановою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року скасовано заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року та ухвалено нове судове рішення про відмову в позові.

Даною постановою була встановлена відсутність вини АТ «Укрзалізниця» у невиплаті заробітної плати, а позивачем не було надано належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Посилаючись на ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», представник відповідача вказувала, що хоча відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою. Відповідно до п. 3.9 Інструкції зі статистики заробітної плати, розробленої відповідно до Законів України «Про державну статистику» та «Про оплату праці», затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні, не належать до фонду оплати праці, тобто не є заробітною платою та платежами, які прирівнюються до неї.

Посилається на рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013, де зазначено, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Вказує, що за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці», тому строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Посилається на ст. 444 ЦПК України, відповідно до якої, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до ч.1-3 цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції. Застосовуючи поворот виконання рішення суду, суд повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнуте з нього за скасованим рішенням.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленим про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності, відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення саме заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, що належать від підприємства, тому до цієї категорії справ, відповідно ч. 2 ст. 445 ЦПК України, поворот виконання не допускається, окрім випадку, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Разом з тим, заявником не надано суду доказів того, що рішення суду було ухвалено на підставі підроблених документів або на завідомо неправдивих відомостях заявника.

Відтак, під час розгляду судом заяви про поворот виконання рішення про стягнення заробітної плати окремим предметом доказування є ухвалення судом рішенням на підставі підроблених документів або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про поворот виконання судового рішення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в сумі 14 789 грн. 42 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 241 756 грн. 16 коп., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 6 797 грн. 25 коп.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі

2 633 гривень.

29 листопада 2021 року до суду надійшла заява представника відповідача про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року відмовлено АТ «Українська залізниця» у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року.

Постановою заступника начальника відділу Печерського ВДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. від 14 грудня 2021 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4 з виконання виконавчого листа № 757/36518/21-ц про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь держави судового збору у розмірі 2633 грн.

(т. 2 а.с. 213а-212б.).

Постановою заступника начальника відділу Печерського ВДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. від 04 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа № 757/36518/21-ц про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати в сумі 14 789 грн. 42 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 241 756 грн. 16 коп., компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 6 797 грн. 25 коп. (т.2 а.с. 231).

Постановою заступника начальника відділу Печерського ВДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. від 14 грудня 2021 року приєднано виконавче провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа № 757/36518/21-ц до зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_2 (т. 2 а.с. 213в-214).

Постановою заступника начальника відділу Печерського ВДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. від 25 січня 2022 року виконавче провадження

№ НОМЕР_4 закінчено. Заборгованість сплачено, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачено. Вищезазначений виконавчий документ, пред`явлений за заявою стягувача, виконано (т. 2 а.с. 214а).

Постановою заступника начальника відділу Печерського ВДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. від 24 листопада 2021 року виконавче провадження № НОМЕР_3 закінчено. Заборгованість сплачено, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачено. Вищезазначений виконавчий документ, пред`явлений за заявою стягувача, виконано (т. 2 а.с. 230).

Постановою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року апеляційну скаргу представника АТ «Українська залізниця» - Комісарової А.В. - задоволено частково.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 241756 грн. 16 коп., компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 6797 грн. 25 коп. - скасовано , в цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заочне рішення в частині стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь держави судового збору змінено, зменшивши розмір з 2633,00 грн до 147,45 грн

В іншій частині ( стягнення заробітної плати на суму 14789 грн. 42 коп.) - рішення суду залишено без змін.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), регулюються розділом VI Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 444 ЦПК України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням військової частини НОМЕР_1 щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Отже, поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Воно можливе лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

Особливості повороту виконання рішення суду в окремих категоріях цивільних справ визначено статтею 445 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтовано на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Згідно зі статтею 239 КЗпП України у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Отже, чинне законодавство не допускає повороту виконання рішення суду у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин. Для цієї категорії справ не має значення, в якому порядку ухвалене те рішення, яким було скасовано інше виконане рішення.

При цьому, винятком з цього правила становлять випадки, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

З аналізу вищенаведених правових норм убачається, що інститут повороту виконання судових рішень не є абсолютним та має певні обмеження.

Звертаючись до суду першої інстанції з заявою про поворот виконання судового наказу, представник відповідача посилався на те, що на підставі скасованого рішення було стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в сумі 14 789 грн. 42 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 241 756 грн. 16 коп. компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 6797 грн. 25 коп., стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 2 633 грн., а відтак просив застосувати поворот його виконання.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року скасоване не у повному обсязі, а лише щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 241 756 грн. 16 коп. та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 6797 грн. 25 коп.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року рішення суду в іншій частині, тобто стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заробітної плати та компенсації за невикористані дні відпустки на загальну суму 14789 грн. 42 коп. - залишено без змін ( а.с. 202-205,т. 1).

Разом з тим, наведені заявником обставини не підтверджують того факту, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року у справі № 757/36518/21-ц було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях заявника, що могло б бути єдиною підставою для повернення коштів, що були отримані за судовим рішенням про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, що належать від підприємства, на загальну суму 248 553 грн. 41 коп., а тому в силу ч. 2 ст. 445 ЦПК України підстави для здійснення повороту виконання судового рішення про стягнення виплат, що випливають з трудових правовідносин, відсутні.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що скасоване апеляційним судом рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року, ґрунтувалось на поданих позивачем підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях, повідомлених позивачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд і який не спростовано доводами апеляційної скарги, про відсутність підстав для задоволення заяви АТ «Укрзалізниця» про поворот виконання судового рішення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження (частина друга статті 42 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця та витрати виконавчого провадження є коштами виконавчого провадження.

Положеннями статті 444 ЦПК України передбачений поворот виконання саме рішення суду, тоді як витрати виконавчого провадження та виконавчий збір не є сумами, присудженими до стягнення з відповідача за рішенням суду. А тому дані суми, стягнуті на підставі положень Закону України «Про виконавче провадження» при виконанні судового рішення, не можуть бути предметом розгляду заяви про поворот виконання судового рішення.

Подібний за змістом правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 296/7644/17 (провадження № 61-8784св20).

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що постановою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року була встановлена відсутність вини АТ «Укрзалізниця» у невиплаті заробітної плати, а позивачем не було надано належних доказів на підтвердження позовних вимог, не становлять самі по собі передбачену законом підставу для здійснення повороту виконання рішення та відхиляються апеляційним судом.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа №910/4518/16) щодо правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, постанови Верховного Суду в справі № 369/10046/18, Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 755/12623/19 відхиляється судом та не може бути застосоване в даній справі як підстава для задоволення заяви, оскільки в даних справах було задоволено вимоги позивачів про стягнення заробітної плати та інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, і не розглядалося питання щодо повороту виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги АТ «Укрзалізниця» зводяться до того, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Однак такі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, яким обґрунтовано зазначено, що диспозиція ст. 445 ЦПК України містить правову конструкцію «у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин», у якій відсутні будь-які обмеження щодо таких виплат, в тому числі включення або невключення їх до структури заробітної плати.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди з ухвалою суду першої інстанції, не ґрунтуються на законі та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Отже, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає безпідставними, адже спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в ухвалі суду першої інстанції.

За змістом ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», яка подана представником Комісаровою Альоною Вікторівною - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 30 липня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.