Справа № 212/582/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 липня 2024 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого-судді Зіміна М.В., секретаря судового засідання Кулікової Т.В.,
за участю: представника позивача адвоката Захарової М.В.,
представника третьої особи ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Виконавчий комітет Покровської районної в місті ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, -
16 січня 2024 року адвокат Захарова М.В., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, третя особа: Виконавчий комітет Покровської районної в місті ради.
19 січня 2024 року адвокатом Захаровою М.В., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , подано до суду уточнену позовну заяву до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, третя особа: Виконавчий комітет Покровської районної в місті ради.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.06.2020, але шлюбні відносини між ними фактично припинені з 22 серпня 2023 року, коли позивача було мобілізовано до лав ЗСУ. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У жовтні 2023 року ОСОБА_3 віддала матері позивача ОСОБА_5 ключі від квартири та лишила проживати з бабою ОСОБА_5 його сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач вказує, що ОСОБА_3 не цікавиться життям сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та не приймає участі у його вихованні.
Враховуючи викладене позивач просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно її сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою суду від 26 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено проведення розгляду у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 09 травня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
02 липня 2024 року на електронну пошту суду надійшла заява від 01 липня 2024 року, у якій зазначено про визнання позову ОСОБА_3 (а.с.84), яка не підписана електронним цифровим підписом особи, яка її подала. Судом встановлено, що заяву від 01 липня 2024 року подано з порушенням положень ч.ч. 5-7 ст. 43 ЦПК України, а відтак вона не приймається судом.
У судовому засіданні представник позивача адвокат Захарова М.В. підтримала позовну заяву з підстав викладених в ній. Зазначила, що малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на сьогодні опікується мати позивача ОСОБА_5 , відповідач ОСОБА_3 не цікавиться життям сина. Представник позивача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності до суду не надала, правом подання відзиву на позовну заяву не скористалась.
Представник третьої особи ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечувала проти позову. Зазначила, що проведеними заходами Службою у справах дітей Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради не встановлено нехтування ОСОБА_3 своїми батьківськими обов`язками щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням відсутності заперечень сторони позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 надала свідчення, що вона є матір`ю позивача ОСОБА_2 , який на сьогодні перебуває у лавах ЗСУ. Зазначила, що у серпні-вересні 2023 року ОСОБА_3 залишила у неї проживати малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 відвідувала дитину раз на місяць та з лютого 2024 року не відвідує дитину. Вона займається вихованням та утриманням малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказала, що вона утримує ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з пенсії, яку вона отримує та грошових коштів, які висилає її син ОСОБА_2 .
Суд, вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_2 , батьками якого у свідоцтві про народження зазначено ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с. 20)
13 червня 2020 року зареєстровано шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 12)
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 13)
22 серпня 2023 року ОСОБА_2 мобілізований до лав ЗСУ. (а.с. 8-10)
За адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . (а.с. 14)
Відповідно до акту з місця проживання від 23.12.2023, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешкав за адресою: АДРЕСА_1 разом із батьком ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_3 . З серпня 2023 року батька мобілізували до лав ЗСУ, а мати ОСОБА_3 з грудня 2023 року залишила дитину саму та пішла з дому. На теперішній час дитина під наглядом баби ОСОБА_5 (а.с. 15)
Рішенням Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради від 01 травня 2024 року за № 431 затверджено висновок щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 64)

Згідно висновку органу опіки та піклування Покровської районної у місті ради щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначено, що вказаний орган не має достатніх законних підстав і доказів для визначення доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У висновку зазначено, що згідно з інформацією Криворізького міського центру соціальних служб від 01.04.2024 № 01-08/170/3, зі слів сусідів з`ясовано, що мати ОСОБА_3 регулярно гуляє на свіжому повітрі з ОСОБА_7 та з відповідальністю ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» від 05.03.2024 № 235, мати завжди здійснювала належний догляд за дитиною, дитина охайна, гарно вдягнена, завжди вдягнена за сезоном, батько і мати виконують усі рекомендації та призначення лікаря, до одного року народження на огляд педіатра з`являлися батька і мати з дитиною.

У відповідності до Акту обстеження умов проживання, складеного 19 липня 2024 року спеціалістами служби у справах дітей за адресою АДРЕСА_3 встановлено, що за вказаною адресою проживають ОСОБА_5 бабуся та ОСОБА_4 . онук. Бабуся створює належні умови для нормального та повноцінного життя онука. (а.с. 93)

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частиною другою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, від 26 квітня 2023 року у справі № 931/709/21.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача (див. постанову Верховного Суду від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18).

Оцінюючи надані позивачем докази та показання свідка ОСОБА_5 , судом встановлено, що з вересня 2023 року за адресою АДРЕСА_3 проживають ОСОБА_5 бабуся та ОСОБА_4 . онук. ОСОБА_5 створює належні умови для проживання онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В той же час з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 цікавиться життям та розвитком малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме гуляє з сином, відвідує лікарів, також спілкується з сином за місцем його мешкання за адресою АДРЕСА_3 .

На підставі викладеного, на підставі доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, враховуючи те, що позивачем не надано достатніх належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, а саме свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками щодо малолітнього сина, неможливість змінити поведінку матері у кращу сторону, також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд доходить висновку про необґрунтованість позову про позбавлення відповідачки батьківських прав.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 279, 354 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Виконавчий комітет Покровської районної в місті ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини залишити без задоволення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Виконавчий комітет Покровської районної в місті, місцезнаходження: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Шурупова, буд.2.

Повний текст рішення суду складено та підписано 02 серпня 2024 року.

Суддя: М. В. Зімін