ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1197/24 Справа № 219/4691/21 Суддя у 1-й інстанції - Шевченко Л. В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

за участю секретаря Юрченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг цивільну справу № 219/4691/21 за позовом ОСОБА_1 до Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес», Філії «Бахмутська птахофабрика» Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес»,

на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 09 жовтня 2023 року,

встановив:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Філії «Бахмутська птахофабрика» Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес», третя особа Приватна науково-виробнича компанія «Інтербізнес» (надалі ПНВК «Інтербізнес»), про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 22 вересня 2020 року її було запрошено у кабінет директора філії, де в усній формі директор повідомив її, що на філії підприємства буде скорочено штат працівників і вона повинна написати заяву про своє звільнення за згодою сторін, на що позивач відповіла відмовою. Відмову мотивувала тим, що є одинокою матір`ю, яка виховує та матеріально забезпечує самостійно двох неповнолітніх дітей, тому потребує постійного місця роботи із постійним доходом. В момент цієї розмови у кабінеті директора були присутні начальник служби безпеки філії підприємства та головний бухгалтер, які здійснювали на позивача психологічний тиск та словами примушували її подати вищезазначену заяву про звільнення за угодою сторін. У разі відмови позивача зазначені особи разом із директором погрожували звільнити її за іншою статтею КЗпП України, як то за прогули, невиконання посадових обов`язків, тощо. Вказане підтверджується аудіо записом, який зробила позивач в момент зазначеної розмови. Не дивлячись на погрози з боку адміністрації філії підприємства, позивач не подавала заяви про своє звільнення за згодою сторін, не підписувала документи. Позивач продовжувала працювати на займаній посаді в звичному режимі. Свої посадові обов`язки позивач виконувала належним чином, вони їй були доведені в усній формі у телефонному режимі головним мерчендайзером відділу дистрибуції підприємства з м. Київ Жила О.

21 жовтня 2020 року позивачу намагались вручити нібито підписану нею посадову інструкцію, зазначивши, що на інструкції стоїть її підпис, який вона поставила при прийомі на роботу. Але вона точно знає, що при прийомі на роботу їй не давали ознайомитись із посадовою інструкцією під особистий підпис, бо інструкції тоді взагалі не було на філії, вона не була розроблена. В тій інструкції, що намагались вручити позивачу стояв не її підпис, його було підроблено. По факту підробки підпису у посадовій інструкції позивачем 22 січня 2021 року було подано заяву до ВП м. Бахмут.

17 грудня 2020 року позивачка звернулась з проханням до керівництва підприємства надати їй Витяг із штатного розпису, щоб ознайомитись із змінами, що відбулись в ньому станом на 17 грудня 2020 рік та стосувались скорочення її посади та введення нової.

Спочатку адміністрація філії підприємства відмовилась надавати такий Витяг, посилаючись на конфіденційність інформації. Пізніше позивачці було надано Витяг із штатного розпису, але, станом на 21 жовтня 2020 року, де були відсутні будь-які зміни щодо скорочення займаної нею посади.

11 лютого 2021 року позивачці ОСОБА_1 були вручені накази № 26-о від 21 грудня 2020 року Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» «Про внесення змін до штатного розпису філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес», підписаний генеральним директором Ю.В. Олексюк у зв`язку із змінами в організації виробництва, а саме зупиненням виробничої діяльності філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес»; наказ № 100-од від 21 грудня 2020 року Філії «Бахмутської птахофабрики» Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес», підписаний директором Філії ОСОБА_2 «Про зміну істотних умов праці ОСОБА_1 »; наказ № 101- од від 21 грудня 2020 року Філії «Бахмутської птахофабрики» Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес», підписаний директором Філії ОСОБА_2 «Про встановлення неповного робочого часу працівникам відділу дистрибуції».

Зі змістом всіх трьох вище наведених наказів позивач не була згодна, тому що ані на Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес», ані у Філії «Бахмутської птахофабрики» Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес», станом на дату прийняття наказів, а саме 21 грудня 2020 року, та після цієї дати в подальшому, в дійсності не відбулись зміни в організації виробництва, а саме зупинення виробничої діяльності. Позивачка на кожному із зазначених наказів зазначила 11 січня 2021 року, що «не згодна» з їх змістом, із тим, що на підприємстві та філії підприємства нібито відбулись зміни в організації виробництва, а саме зупинення виробничої діяльності, бо такі події насправді були відсутні.

Позивачка вважає, що на філії були відсутні підстави для введення режиму простою з 12 січня 2021 року за посадою мерчендайзера відділу дистрибуції філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес», яку обіймала ОСОБА_1 з 01 квітня 2020 року по 11 березня 2021 рік, про що йдеться у наказі № 3-од від 11 березня 2021 року, з яким, вона не була ознайомлена. На філії насправді не відбулись зміни в організації виробництва та були відсутні підстави для зміни істотних умов праці позивачки, які було організовано, на її думку, навмисно з боку адміністрації підприємства та стосувались тільки її особисто, більше жодну посаду на підприємстві це не торкнулось.

Філія «Бахмутської птахофабрики» Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» з дати прийняття оскаржуваних наказів 21 грудня 2020 року та станом на день подання позову продовжувала працювати в повному режиму з такими ж обсягами виробництва, які були до 21 грудня 2020 року: по торговим точкам розвозилася продукція, працював склад готової продукції, працювали водії, охоронники, два менеджера, супервайзер, бухгалтер, директор працювали у звичному режимі, як це було до 21 грудня 2020 року без істотних змін оплати праці, без скорочення робочого часу, за тими же умовами, які існували на час прийняття кожного із робітників на роботу підприємства та філії.

Позивачка ОСОБА_1 зазначає також, що з 09 березня 2021 року по 31 березня 2021 року перебувала на лікарняному, що підтверджується копією листа непрацездатності серії АДУ № 038797. Факт перебування позивача на лікарняному достеменно був відомий відповідачу, що підтверджується його письмовою відповіддю від 09 квітня 2021 року № 16, надісланою позивачу поштою, яку нею додано до позову. Позивачку було звільнено 11 березня 2021 року саме в період перебування її на лікарняному з 09 березня 2021 року по 31 березня 2021 року.

Уточнивши позовні вимоги, залучивши підприємство ПНВК «Інтербізнес» як співвідповідача, позивач просила суд визнати наказ Філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес» № 293-к від 11 березня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 за п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України незаконним та скасувати його; поновити ОСОБА_1 на роботі у Філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес» з 11 березня 2021 року на посаді мерчендайзера відділу дистрибуції філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес»; стягнути з Філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес», з Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» солідарно на її користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 65 616, 86 гривень без утримання податків і платежів; стягнути з Філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес», з Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» солідарно на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 березня 2021 року по дату винесення рішення суду без утримання податків і платежів; стягнути з Філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес», з Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» солідарно на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 гривень; стягнути з Філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес», з Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» солідарно судові витрати. Позивачка зазначає, що станом на 30 червня 2023 року середній заробіток за час вимушеного прогулу нею розраховано за такою формулою: 578 (днів) * 698, 66 гривень (середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 ) = 403 825, 48 гривень (сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11 березня 2021 року по 30 червня 2023 рік).

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 09 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Наказ Філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес» № 293-к від 11 березня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 за п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України визнано незаконним та скасовано.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі у Філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес» з 12 березня 2021 року на посаді мерчендайзера відділу дистрибуції філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес».

Стягнуто з Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» (в особі Філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес) на користь ОСОБА_1 , заборгованість із заробітної плати в розмірі 65 616, 86 гривень, з утриманням з цієї суми податків, зборів і обов`язкових платежів.

Стягнуто з Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 березня 2021 року по дату винесення рішення суду 08 жовтня 2023 року в розмірі 435 481, 44 гривень, утримавши з цієї суми податки, збори і обов`язкові платежі.

Стягнуто з Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» в особі філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень.

В іншій частині позовних вимог (моральної шкоди в сумі 45000 гривень) в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» в особі Філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес» судові витрати 7 734, 97 гривень.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі у Філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес» на посаді мерчендайзера ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку в розмірі 13 665 гривень за один місяць, утримавши з цією суми податки, збори і обов`язкові платежі.

В апеляційній скарзі Приватна науково-виробнича компанія «Інтербізнес» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що з вересня 2020 року на філії відбувалось зменшення поголів`я птиці, що відображено у звітах про виробництво продукції тваринництва та кількість сільськогосподарських тварин. Так, у вересні 2020 року залишок поголів`я птиці на філії складав 158 888 шт., у жовтні 2020 року 157 525 шт., у листопаді 2020 року - 48 165 шт. і у грудні 2020 року - 0. Тобто, протягом жовтня - грудня 2020 року на філії відбувся забій поголів`я птиці та основна діяльність з виробництва яєць курячих була зупинена (копії звітів додаються до пояснення).

Факт зупинення виробництва яйця курячого на потужностях філії «Бахмутська птахофабрика» підтверджується звітом про виробництво продукції тваринництва та кількість сільськогосподарських тварин за січень - квітень 2021 року, відповідно до якого кількість поголів`я птиці філії становить «0» (копія звіту додається до пояснення).

У зв`язку з зупиненням виробництва продукції на філії «Бахмутська птахофабрика» проведено оптимізацію та раціоналізацію робочих місць, в результаті чого відбулось: частково вивільнення працівників (з 116 працівників залишилось 28); частково зміна режиму праці, обсягу посадових обов`язків та розміру заробітної плати (надається витяг з штатного розгляду філії, копії наказів про затвердження штатного розпису та виписки з штатних розкладів).

Виходячи зі змісту посадових обов`язків мерчендайзера, які зазначені у посадовій інструкції мерчендайзера (3415), та доручення керівництва, ОСОБА_1 виконувала роботу, яка була пов`язана з безпосереднім та особистим відвідуванням місць продажу товару Відповідача, зокрема, організовувала розташування та викладку товарів в місці продажу (пункт 2. 1); пропонувала та в разі необхідності впроваджувала заходи і програми візуального представлення товару у місцях продажів або показу, використовуючи інструменти мерчандайзингу (пункт 2.11); забезпечувала правильне розміщення цінників (пункт 2.12); фотографування місць продажу або показу товару Відповідача (пункт 2.14).

Отже, враховуючи зміни в роботі, відсутність продукції власного виробництва, а також відсутність необхідності у виконанні повного об`єму роботи, обумовленого посадовою інструкцією ОСОБА_1 , тобто оптимізацію та раціоналізацію його виробничих процесів, директором філії ОСОБА_2 , як роботодавцем, за погодженням з керівництвом Компанії, прийнято рішення про раціоналізацію робочого процесу по посаді мерчендайзера, а саме, планувалось, що з березня 2021 року позивачка виконуватиме свої посадові обов`язки без безпосереднього та особистого відвідування місць продажу товару Відповідача, тобто передбачалось, що робоче місце ОСОБА_1 має знаходитись в адміністративній будівлі філії. За наявною інформацією, про зазначені раціоналізаторські зміни в робочому процесі ОСОБА_1 доводились усно 11 січня 2021 року під час ознайомлення та отримання нею наказів про зміну істотних умов праці, які до теперішнього часу є чинними.

Після ознайомлення 11 січня 2021 року з наказами про зміну істотних умов праці позивач на роботу жодного разу не з`явилась, документів про правомірність відсутності на роботі не надала. Протягом цього часу будь-які виробничі завдання начальником відділу дистрибуції ОСОБА_3 , ОСОБА_1 не надавались, ніяка робота не виконувалась. Начальником відділу дистрибуції за фактами невиходу на роботу підлеглої ОСОБА_1 на ім`я директора філії подавались доповідні записки. За фактом відсутності на робочому місці складено акти. У табелях обліку робочого часу ОСОБА_1 обліковано як нез`явлення на роботу з невідомих причин. Заробітна плата ОСОБА_1 за період з 12 січня 2021 по 01 березня 2021 року не нараховувалась, тому стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в розмірі 65 616,86 гривень є безпідставним.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ПНВК «Інтербізнес» підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що 31 березня 2020 року, згідно наказу директора філії «Бахмутська птахофабрика» ОСОБА_4 № 46-к ОСОБА_1 було прийнято на роботу з 01 квітня 2020 року на посаду мерчендайзера відділу дистрибуції Філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес» з посадовим окладом 13 665 гривень. (том 1 а.с. 191)

Директор філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес» підписав попередження про те, що наказом директора філії від 28 вересня 2020 року № 76-од внесено зміни до штатного розпису філії та скорочено посаду мерчендайзера, яку займає ОСОБА_1 . Попереджено про скорочення займаної посади за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Одночасно повідомлено, що філією на виконання ст.184 КЗпП України введено посаду агента відділу дистрибуції з посадовим окладом згідно штатного розпису. ОСОБА_1 необхідно повідомити філію про прийняте нею рішення щодо працевлаштування на зазначену посаду до 09 жовтня 2020 року. (том 1 а.с.24)

З даним попередженням ОСОБА_1 не ознайомлена.

13 жовтня 2020 року позивачу було надіслано листа ПНВК «Інтербізнес» філія «Бахмутська птахофабрика», в якому робітника ОСОБА_1 попереджали про внесення змін 28 вересня 2020 року до штатного розпису філії підприємства та скорочення посади, яку вона займає на підставі п. 1 ст. 40, п. 2 ст. 49 КЗпП України. У зв`язку з тим, що позивач є одинока мати, їй запропонували зайняти іншу посаду агент відділу дистрибуції з посадовим окладом 5000 гривень згідно штатного розпису.

З попередженням від 13 жовтня 2020 року за вих. № 49 про скорочення посади мерчендайзера відділу дистрибуції на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України з 14 грудня 2020 року ОСОБА_1 ознайомлена 20 жовтня 2020 року. Цим попередженням директор філії ОСОБА_2 повідомив позивачку про введення посади агента відділу дистрибуції з посадовим окладом у розмірі 5000 гривень згідно штатного розпису та пропозицією зайняти цю посаду ОСОБА_1 (том 1 а.с.25)

Відповідно наказу № 83-од від 13 жовтня 2020 року «Про внесення змін до штатного розпису Філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «І нтербізнес» у зв`язку із скороченням штату працівників скорочено 2 посади мерчендайзера відділу дистрибуції з посадовим окладом 13 665 гривень. З цим наказом ОСОБА_1 ознайомлена 21 жовтня 2020 року (том 1 а.с.26, 27). У наказі вказується про внесення змін до штатного розпису у зв`язку з виробничою необхідністю, а саме із зменшенням обсягів виробництва.

21 грудня 2020 року генеральним директором ПНВК «Інтербізнес» видано наказ №26-0 «Про внесення змін до штатного розпису філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес», яким для посади «мерчендайзера відділу дистрибуції» у графі «Тарифна ставка (оклад)» цифри «13665,00» замінено на «6000,00», в графі «разом» «цифри 27330,00» замінено на «6000,00», зобов`язано директора філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес» ОСОБА_2 підготувати наказ про встановлення ОСОБА_1 нового посадового окладу з 01 березня 2021 року та повідомити ОСОБА_1 під розпис про зміну істотних умов праці за посадою «Мерчендайзер» відділ дистрибуції, термін до 31 грудня 2020 року. (том 1 а.с.28) В цьому наказі підставою для внесення змін до штатного розпису Генеральний директор ОСОБА_5 вважає зміни в організації виробництва, а саме зупинення виробничої діяльності філії «Бахмутська птахофабрика».

У даному наказі та наказі від 21 грудня 2020 року № 100-од «Про зміну істотних умов праці ОСОБА_1 11 січня 2021 року повідомила про незгоду. (том 1 а.с. 28, 29)

Відповідно наказу від 21 грудня 2020 року № 101-од «Про встановлення неповного робочого часу працівниками відділу дистрибуції» мерчендайзеру відділу дистрибуції філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес» встановлено неповний робочий час тривалістю 2 год. на день з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу. В цьому наказі також підставою для внесення змін до штатного розпису Генеральний директор ОСОБА_5 вважає зміни в організації виробництва, а саме зупинення виробничої діяльності філії «Бахмутська птахофабрика».

21 грудня 2020 року позивачка захворіла, що підтверджується листком непрацездатності, періоди хвороби: 21 грудня 2020 року 30 грудня 2020 року, 31 грудня 2020 року 08 січня 2021 року.

11 січня 2021 року ОСОБА_1 повідомлено про майбутні зміни істотних умов праці, з якими вона виявила незгоду. (том 1 а.с.30)

02 березня 2021 року листом № 12 директор філії звернувся до ОСОБА_1 з приводу неявки її на роботу з 12 січня 2021 року та звернуто увагу на те, що 10 березня 2021 року закінчується двомісячний термін попередження її про зміну істотних умов праці, введених за посадою мерчендайзера, відповідно до наказу № 100-од від 22 грудня 2020 року про встановлення посадового окладу за посадою мерчендайзера у розмірі 6000 гривень та наказу № 101-од від 22 грудня 2020 року про введення режиму неповного робочого часу. Зазначено, що адміністрація філії 11 січня 2021 року ознайомила з цими наказами ОСОБА_1 (том 1 а.с.31-32)

11 березня 2021 листом № 13 директор філії повідомив ОСОБА_1 про те, що 11 березня 2021 року її звільнено з роботи на підставі п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. Також повідомив про необхідність з`явитися до філії для отримання трудової книжки або вказати адресу на яку направити трудову книжку.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідачем правомірно звільнено ОСОБА_1 з посади мерчендайзера філії «Бахмутська птахофабрика», а тому вона підлягає поновленню на роботі на цій посаді, до того ж відповідачами не надано доказів, що філія «Бахмутська птахофабрика» перебуває в стані припинення.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Способи, методи, види оптимізації трудових процесів власник або уповноважений ним орган обирає самостійно з урахуванням дотримання вимог КЗпП, других правових актів, якими захищені гарантовані трудові права і свободи робітників товариства у випадку змін умов праці.

Стаття 36 КЗпП України визначає підстави припинення трудового договору, кожна з яких є самостійною.

Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Закон детально не регламентує порядок переведення працівника за його згодою на роботу в нових умовах і не встановлює, що передбачена пунктом 6 статті 36 КЗпП України відмова працівника від переведення на роботу в нових умовах має бути у письмовій формі.

У спорі працівника з роботодавцем про незаконність звільнення за пунктом 6 цієї статті обов`язок довести, що працівник відмовився від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці покладається саме на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Зміна істотних умов праці (розміру оплати праці, тривалості робочого часу, режиму роботи) може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Попередження - це пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як власник з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці. Працівник може цю пропозицію прийняти і продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, а може відмовитися від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці.

Отже, згідно з частиною 3 статті 32 КЗпП України у межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов`язку поновити працівникові попередні умови праці.

Тобто, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України.

Зміна істотних умов праці, передбачена частиною 3 статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку зі зміною організації виробництва праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.

Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року у справі № 6-2748 цс 15.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що припинення трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Якщо під час розгляду трудового спору встановлено, що змінення істотних умов трудового договору проведено не у зв`язку зі зміненням організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то таке змінення з урахуванням конкретних обставин може бути визнано судом неправомірним. Такий висновок зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 31 серпня 2022 року у справі 712/10591/21.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю статтею 5-1 КЗпП України визначено, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення.

За правилами ст. 4 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 від 22 червня 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця», яка ратифікована 04 лютого 1994 року, трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Роботодавець може в односторонньому порядку змінити істотні умови праці окремого працівника, повідомивши його не пізніше ніж за два місяці про зміну цих умов (ч. 3 ст. 32 КЗпП).

Частинами першою та третьою статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Скорочення обсягів продажу продукції не може бути визнано зміною в організації виробництва і праці.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 01 грудня 2021 року в справі № 761/24929/20 (провадження № 61-12418св21) зазначено, що «питання про те, які саме обставини впливають на зміну істотних умов праці, чинним законодавством не врегульовано, оскільки в ньому відсутній їх вичерпний перелік. Тлумачення того, що може бути підставою для зміни істотних умов праці, наведено, зокрема в пунктах 10, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду трудових спорів», згідно з якими припинення трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо). Суди зобов`язані з`ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року у справі № 490/372/21 (провадження № 61-10171св21) вказано, що «звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до частини першої статті 235 України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом».

У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 464/1320/20, провадження № 61-11379св21 зазначено, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці. Зміни в організації виробництва і праці - це раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадження передових методів, технологій тощо. Наведене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 754/8595/17-ц. При цьому, саме на роботодавцеві лежить обов`язок довести наявність змін в організації виробництва і праці належними та достовірними доказами.

З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю (див. висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц (провадження № 61-787св17)).

Відповідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для зміни істотних умов праці позивача, а саме зменшення розміру заробітної плати з 13 665 гривень до 6 000 гривень та встановлення неповного робочого дня тривалістю дві години, слугував наказ генерального директора Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» № 26-о від 21 грудня 2020 року про внесення змін до штатного розпису Філії «Бахмутська птахофабрика» Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» у зв`язку зі змінами в організації виробництва, а саме зупиненням виробничої діяльності філії «Бахмутська птахофабрика» Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» у зв`язку із є зупиненням виробництва яєць, оскільки згідно звіту про виробництво продукції тваринництва та кількість сільськогосподарських тварин за січень-вересень 2020 року Філією «Бахмутська птахофабрика» Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» кількість одержаних яєць від виробництва птиці свійської зростаючим підсумком з початку року становила 59167890 штук (том 2 а.с.101-102); за січень-жовтень 2020 року 63207540 штук (том 2 а.с. 103-104), за січень - листопад 2020 року 66110250 штук, навіть при зменшенні кількості голів птиці свійської з 158888 штук до 48165 голів. Тобто фактично одержано яєць від виробництва птиці свійської за жовтень 4039650 штук, листопад - 2902710 штук, за грудень-12309246 штук.

Згідно звіту про виробництво продукції тваринництва та кількість сільськогосподарських тварин за квітень 2021 року виробництво продукції птахівництва не здійснювалося. (том 2 а.с.110)

Втім, відповідачем по справі не надано даних про виробництво за січень березень 2021 року, місяці, які передували змінам істотних умов праці позивача.

При цьому, за даними звіту за грудень 2020 року кількість одержаних яєць становила 78419496 штук, а 259982 голів були реалізовані на забій (з яких жива маса - 4159 ц). (том 2 а.с.108)

Доказів помилковості даних у вказаному звіті за грудень 2020 року, на які відповідач ПНВК «Інтербізнес» посилається в своїй апеляційній скарзі, матеріали справи не містять.

Крім того, відповідачами суду не було надано наказу чи розпорядження головного підприємства про зупинення виробничої діяльності філії, на які посилається відповідач у вищевказаних наказах про зміну істотних умов праці позивача.

Також слід зауважити, що ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надано доказів яким чином зменшення обсягу реалізації яєць має впливати на оплату праці працівника за посадою мерчендайзера, оскільки Статтею 3 Статуту визначено доволі великий обсяг предмету діяльності Філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес».

Крім того слід зауважити, що позивача звільнено з роботи наказом від 11 березня 2021 року, в якому зазначено, що поведінка позивача, яка не була згодна зі зміною істотних умов праці та протягом двох місяців не виходила на роботу, свідчить про небажання продовжувати роботу на нових умовах праці.

Разом з тим, як вбачається зі змісту посадових обов`язків мерчендайзера, які зазначені у посадовій інструкції мерчендайзера (3415), та доручення керівництва, ОСОБА_1 виконувала роботу, яка була пов`язана з безпосереднім та особистим відвідуванням місць продажу товару відповідача - філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес», зокрема, організовувала розташування та викладку товарів в місці продажу (пункт 2. 1); пропонувала та в разі необхідності впроваджувала заходи і програми візуального представлення товару у місцях продажів або показу, використовуючи інструменти мерчандайзингу (пункт 2.11); забезпечувала правильне розміщення цінників (пункт 2.12); фотографування місць продажу або показу товару Відповідача (пункт 2.14).

Як вбачається із наданих позивачем роздруківок скріншотів фотозвітів роботи позивача, остання протягом січня-березня 2021 року направляла інформацію з обсягом виконаної нею роботи на корпоративний номер директора Філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес» (том 2 а.с. 59-90), отримувала заробітну плату, що підтверджується виписками по картковому рахунку позивача та відомостями з державного реєстру фізичних осіб платників податків (том 2 а.с.91-95)

На підставі наведеного вище колегія суддів апеляційного суду критично відноситься до доповідних записок ОСОБА_6 , якими встановлювався невихід на роботу мерчендайзера ОСОБА_1 (а.с 128-169 том 2) та актів «про відсутність на робочому місці» ОСОБА_1 , які складені комісією філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес» у складі директора філії Алімахіна А., головного бухгалтера ОСОБА_7 , головного інженера ОСОБА_8 про те, що виробниче завдання мерчендайзеру ОСОБА_1 не надавалося, остання повідомлена про необхідність прибуття до адміністративної будівлі філії. (а.с. 170-212 том 2)

З наявних в матеріалах справи письмових доказів вбачається, що робота позивача була пов`язана з безпосереднім та особистим відвідуванням місць продажу товару відповідача - філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес», а матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача про необхідність прибуття до адміністративної будівлі філії.

Крім того, на момент звільнення позивача із займаної посади 11 березня 2021 року, остання перебувала на лікарняному, тому у відповідачів були відсутні підстави стверджувати про те, що остання не погодилась продовжувати роботу на нових умовах праці з урахуванням того, що протягом січня-березня 2021 року остання виконувала свої посадові обов`язки та отримувала за це часткову заробітну плату.

На підстав наведеного вище колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідачем правомірно звільнено ОСОБА_1 з посади мерчендайзера філії «Бахмутська птахофабрика», а тому вона підлягає поновленню на роботі на цій посаді.

Разом з тим колегія суддів апеляційного суду вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано суду першої інстанції розрахунок заборгованості по заробітній платі, в тому числі компенсації днів невикористаної відпустки, оплата лікарняних, вихідної допомоги при звільненні, відповідно до якого сума заборгованості відповідача зі сплати заробітної плати за грудень 2020 року становить 5 039 гривень, оскільки за грудень 2020 року заробітна плата мала була виплачена позивачу в розмірі 17 721, 35 гривень, натомість виплачена в розмірі 12 682,35 гривень.

Заробітна плата за січень 2021 року повинна бути нарахована в розмірі 15 203, 28 гривень, разом з тим, у січні 2021 року позивач відпрацювала 15 робочих днів, а 9 днів перебувала на лікарняному, тому заробітна плата за 15 робочих днів становить 10 778,15 гривень, оплата лікарняного складає 4 415, 13 гривень, а фактично позивачу було сплачено 4 032,54 гривень, тому заборгованість по заробітній платі за січень 2021 року становить 6 745,61 гривень та 4 415, 13 гривень неоплачений лікарняний.

За лютий 2021 року заробітна плата позивача повинна була бути нарахована в розмірі 13 665 гривень, однак нарахована та виплачена відповідачем не була, тому розмір заборгованість по заробітній платі за лютий 2021 року становить 13 665 гривень.

За березень 2021 року, за п`ять робочих днів заробітна плата позивача становить 3 105,70 гривень, а за два лікарняні дні 971, 06 гривень (485,53*2).

Отже, заборгованість по заробітній платі за березень 2021 року становить 4 076,76 гривень.

При цьому визначений позивачем розмір заборгованості по заробітній платі за березень 2021 року в сумі 14 272,89 гривень є помилковим, оскільки позивачем по справі нараховано оплату за 23 календарні дні за період з 09 березня 2021 року по 31 березня 2021 року, що є невірним, оскільки оскаржуваним рішенням з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 12 березня 2021 року, тому за березень 2021 року відповідач має оплатити позивачу саме два лікарняні дні.

Також при звільненні відповідач мав виплатити позивачу компенсацію за 9 днів невикористаної основної відпустки та компенсацію за 10 днів невикористаної додаткової відпустки на дітей, як одинокій матері, що в загальному розмірі становить 8 904,35 гривень та вихідну допомогу в розмірі 12 575, 88 гривень.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати, оскільки позивачем по справі надано відповідний розрахунок заборгованості, з яким погоджується колегія суддів апеляційного суду і який відповідачем по справі не спростовний власним розрахунком, однак помилково визначив розмір заборгованості із заробітної плати в сумі 65 616, 86 гривень. В даному випадку вірним буде розмір заборгованості із заробітної плати, який має бути стягнутий з відповідача на користь позивача, в сумі 55 420,73 гривень, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначеного судом першої інстанції розміру заборгованості по заробітній платі, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача зі зменшенням цього розміру з 65 616, 86 гривень до 55 420,73 гривень.

Також колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, однак не може погодитись із визначеним судом періодом та розміром середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з огляду на таке.

Так, відповідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Відповідно ст. 117 КЗпП України, в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Крім того, у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

З викладеного вбачається, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем не було проведено остаточного розрахунку з позивачем у день звільнення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно наявності підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Разом з тим, період стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу має становити з 11 березня 2021 року по 01 січня 2023 року, а не з 11 березня 2021 року по 08 жовтня 2023 року, оскільки з 01 липня 2022 року, відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, тому шість місяців з дня набрання чинності нової редакції ст. 117 КЗпП України спливає саме 01 січня 2023 року, а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 11 березня 2021 року по 01 січня 2023 року, що становить 461 робочий день, тому сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 312 705, 52 гривень, і саме ця сума має бути стягнута з відповідача на користь позивача, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначеного судом першої інстанції розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з його зменшенням до 312 705,52 гривень.

В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, тому підлягає залишенню без змін.

Відповідно ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_9 пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 5 556,03 гривень (7734,97 х 71,83%). Тому рішення Дружківського міського суду Донецької області від 09 жовтня 2023 року в частині визначення розміру судового збору, який підлягає стягненню з Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» (в особі філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес») на користь держави підлягає шляхом його зменшення з 7 734,97 гривень до 5 556,03 гривень пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (7 734,97 х 71,83%)

Відповідно п.п «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Тому, з урахуванням часткового задоволення вимог апеляційної скарги, підлягає компенсації Приватній науково-виробничій компанії «Інтербізнес» (в особі філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес») судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3 264,92 гривень пропорційно задоволеним вимогам. ( 11602,46 х 28,14%).

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» задовольнити частково.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 09 жовтня 2023 року в частині стягнення з Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» (в особі Філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес) на користь ОСОБА_1 , заборгованості із заробітної плати в розмірі 65 616, 86 гривень, з утриманням з цієї суми податків, зборів і обов`язкових платежів, змінити, зменшивши цей розмір з 65 616, 86 гривень до 55 420, 73 гривень.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 09 жовтня 2023 року в частині стягнення з Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» (в особі Філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес) на користь ОСОБА_1 , середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 435 481,44 гривень, змінити, зменшивши цей розмір з 435 481, 44 гривень до 312 705, 52 гривень, вказавши період стягнення з 11 березня 2021 року по 01 січня 2023 року.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 09 жовтня 2023 року в частині визначення розміру судового збору, який підлягає стягненню з Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» (в особі Філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес) на користь держави змінити, зменшивши цей розмір з 7 734, 97 гривень до 5 556,03 гривень.

В іншій частині рішення Дружківського міського суду Донецької області від 09 жовтня 2023 року залишити без змін.

Компенсувати Приватній науково-виробничій компанії «Інтербізнес» (в особі Філії «Бахмутська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3 264,92 гривень за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 31 липня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста