РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2024 року

м. Рівне

Справа № 571/459/24

Провадження № 22-ц/4815/867/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Смика Андрія Івановича на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 травня 2024 року (ухвалене у складі судді Верзун О.П.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

Позов обґрунтовувала тим, що за рішенням суду від 05.01.2017 року у справі №571/1272/16-ц з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000 грн.

У подальшому, рішенням суду від 17.12.2020 розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 збільшено: з відповідача присуджено до стягнення аліменти в розмірі 1700 (однієї тисячі сімсот) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Маючи намір скористатися своїм правом на зміну способу стягнення аліментів, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Просила суд змінити спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, визначивши їх в розмірі частки всіх видів доходів відповідача та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 травня 2024 року позов Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів задоволено.

Змінено спосіб стягнення аліментів, що стягуються згідно рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 17.12.2020 року (у справі № 571/1284/20) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із 1700 гривень на 1/4 частину усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач, як одержувач аліментів, вправі вимагати зміни способу стягнення аліментів, визначений нею розмір аліментів не суперечить положенням сімейного законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_2 адвокат Смик Андрій Іванович оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що якщо позовна заява про зміну способу стягнення аліментів фактично призводить до збільшення їх розміру, то така заява повинна бути кваліфікована судом як позов про збільшення розміру аліментів. розгляд такої справи повинен відбуватися із врахуванням вимог встановлених статтею 182 та 192 СК України.

Пояснює, що відповідач ніде не працює, жодних заробітків не має. Жодного нерухомого чи рухомого майна, яке б могло приносити йому доходи він не має.

Відповідач має ряд захворювань, а саме: остеохондроз, дефспонтильоз ПКВХ, патологія м/хр дисків та ін.

Згідно висновку ЛКК №1300 відповідач потребує тривалого стаціонарного та амбулаторного лікування.

В силу вищеописаних життєвих обставин, на даний час відповідач не має змоги сплачувати аліменти в більшому розмірі. Таке збільшення покладе на нього надмірний тягар і призведе до зростання заборгованості по аліментах та потенційного запровадження обмежувальних заходів відносно нього, що в свою чергу взагалі не дозволить йому скористатися хоч якимись способами для заробітку: керування автомобілем для надання транспортних послуг; виїзд за кордон для пошуку роботи і т.д.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

27 червня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Іващенко І.І. подала відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність рішення суду.

Вказує, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 181, 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Відповідачем безпідставно зазначено, що позивачем не доведено факту покращення матеріального стану платника аліментів чи то погіршення матеріального стану одержувача аліментів, оскільки можливість зміни способу стягнення аліментів із даними обставинами законом не пов`язується.

Визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати.

Просить про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 (а.с. 4).

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 05 січня 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 27 жовтня 2016 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 29).

Згідно рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2020 року змінено розмір аліментів на підставі рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 05.01.2017 у справі №571/1272/16-ц та вирішено стягувати з аліменти на утримання сина у розмірі 1700 (однієї тисячі сімсот) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 31).

Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (частина перша статті 192 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини ; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена ним у Постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання має доводитися сторонами відповідно до правил ст.ст. 12, 81 ЦПК України в контексті обов`язку батьків по утриманню дітей, поєднаного з презумпцією можливості батьків його забезпечувати, що витікає із свідомого рішення батьків народити дітей, яке нерозривно пов`язано з існуючою спроможністю батьків належним чином їх утримувати.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 є молодою, працездатною особою та спроможний належним чином виконувати свій обов`язок забезпечувати свого малолітнього сина.

Надані ОСОБА_2 епікризи №291, № 6207, акт № 6460, висновок ЛКК № 1300 від 28.03.2024 року про наявність у нього захворювань не можуть бути враховані судом як докази неможливості виконання обов`язку належного утримання свого сина, оскільки стан здоров`я ОСОБА_2 не виключає його працездатність.

Доказів наявності у ОСОБА_2 інших утриманців, окрім сина ОСОБА_4 , останнім не надано, а судом не встановлено.

Відсутність у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20).

Жодних доказів, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, в обґрунтування доводів ОСОБА_2 про надання ним додатково, окрім стягнутих рішенням суду аліментів, матеріального забезпечення сина, апелянтом суду не надано.

Сторонами по справі не надано доказів офіційного працевлаштування ОСОБА_2 та його середньомісячного заробітку.

Відповідно до ч. 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Тобто, якщо у платника аліментів відсутні доходи і він не працює, розмір аліментів буде обраховуватися виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Згідно інформації, оприлюдненої на офіційному сайті Головного управління статистики у Рівненській області середня номінальна заробітна плата штатного працівника Рівненської області становить 13358 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень.

Як встановлено у частині 2 статті 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Присудження аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) відповідатиме мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитину, та сприятиме забезпеченню належного матеріального утримання дитини відповідного віку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Смика Андрія Івановича залишити без задоволення, а рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 травня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.