ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Пилипчук Л. І.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , - адвоката Шкоди Андрія Івановича

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2020 року в складі судді Золотарьової Л.І.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розпискою.

Позов мотивовано тим, що 20.12.2007 між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики, за яким ОСОБА_1 отримав у позику від нього грошову суму у розмірі 200 000 грн. Вказана сума була передана відповідачу під час укладення договору, на підтвердження чого відповідачем була видана розписка, в якій він зазначив, що зобов`язується повернути вказану грошову суму за першою вимогою.

У вересні 2017 року він неодноразово звертався до відповідача з вимогами повернути грошові кошти, проте відповідач під різними приводами відмовлявся належним чином виконати свої грошові зобов`язання щодо повернення суми позики, а потім почав уникати особистих зустрічей з ним.

20 вересня 2017 року він направив письмову вимогу про повернення боргу за договором позики, яка отримана відповідачем особисто 26.09.2017.

Проте ОСОБА_1 , не надавши жодної відповіді на заявлену письмову вимогу, до теперішнього часу не виконав свій обов`язок щодо повернення суми позики.

Вказував, що договір позики від 20.12.2007 є укладеним між сторонами, оскільки згідно частини другої статті 1046 ЦК України договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, на підставі чого відповідачем було надано розписку.

Зазначав, що після його звернення до відповідача із письмовою вимогою про повернення боргу 20.09.2017, яка отримана ОСОБА_1 особисто 26.09.2017, строк повернення позики вважається таким, що настав, а тому у зв`язку невиконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором він має право на повернення суми позики та процентів на рівні облікової ставки Національного Банку України на підставі частини першої статті 1048 ЦК України.

Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з відповідача на його користь основний борг за договором позики від 20.12.2007 у розмірі 200 000 грн., суму процентів за договором позики в сумі 236 549,32 грн, а також судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за розпискою від 20.12.2007 у розмірі 200 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму процентів за договором позики у розмірі 220 962,98 грн.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 4 365,50 грн.

Рішення суду мотивовано фактом порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, що є підставою для їх захисту у вказаний спосіб.

Не погодившись з таким рішенням суду, адвокат Шкода А. І., діючи від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення, неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що при вирішенні справи судом першої інстанції було порушено процесуальні норми щодо завдань та строків підготовчого засідання, строків розгляду справи, принципу змагальності сторін та порядку розгляду цивільних справи судом першої інстанції.

Вказує, що суд розглянув справу за відсутності відповідача та його представника, нехтуючи заявами відповідача про відкладення розгляду справи, чим позбавив можливості надати свої докази та викласти свої доводи щодо суті справи.

Зазначає, що відповідач ніякого договору позики не укладав, грошові кошти не отримував, а розписка є сфальсифікованою.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу представника відповідача залишити без задоволення.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, про що 13.01.2021 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) складено відповідний актовий запис № 841 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

В порядку забезпечення позову ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2021 року заборонено відчуження 1/3 частини житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_1 .

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року залучено до участі у справі в якості правонаступника відповідача ОСОБА_1 його дочку - ОСОБА_2 .

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.03.2022 № 14/0/9-22 відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено територіальну підсудність судових справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою, четвертою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 20 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, на підтвердження якого ОСОБА_1 видана розписка про одержання від позивача коштів в сумі 200 000 грн, які він зобов`язався повернути за першою вимогою ОСОБА_3 .

У розписці також зазначено, що у разі неповернення ОСОБА_1 зазначеної суми, ОСОБА_3 має право вимагати визнання за ним права на будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Оригінал розписки ОСОБА_1 від 20.12.2007, наданий позивачем, знаходиться у матеріалах справи (а. с. 141, т. 1).

20 вересня 2017 року ОСОБА_3 рекомендованим листом з описом вкладення направив на адресу відповідача письмову вимогу про повернення боргу за договором позики у розмірі 200 000 грн.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення лист-вимога позивача отримана ОСОБА_1 особисто 26.09.2017 (а. с. 14, т. 1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних доказів виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань з повернення позики, тому суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача 200 000 грн є законною та обґрунтованою. Суд також дійшов висновку, що позивач має право на отримання процентів, розмір яких на підставі частини першої статті 1048 ЦК України визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, сума яких за період з 20.12.2007 по 27.10.2017 складає 220 962,98 грн.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками суду першої інстанції погоджується та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, згідно пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, є договори та інші правочини.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18)).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочини, які не відповідають волевиявленню його учасника відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України належать до оспорюваних правочинів, недійсність яких визнається судом.

Згідно статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Вказані обставини стосуються підстав недійсності договору позики, як оспорюваного правочину, що відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України) вимагає звернення особи з відповідним позовом до суду та подання доказів на підтвердження заявлених нею вимог.

Згідно частини третьої статті 13, частини четвертої статті 12 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами частини третьої статті 12, частин першої, шостої 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, що переглядається апеляційним судом, предметом спору є зобов`язання ОСОБА_1 за договором позики, укладення якого підтверджується розпискою позичальника від 20.12.2007, яка за своїм змістом підтверджує як факт одержання ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 200 000 грн від ОСОБА_3 , так і обов`язок відповідача повернути вказані кошти за першою вимогою позикодавця.

Заперечуючи укладення договору позики, апелянт належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 вказаної розписки від 20.12.2007 не видавав та її не підписував, по справі не надав та відповідних обставин суду не довів.

Як вбачається з матеріалів справи, за заявою ОСОБА_4 від 22.01.2018 було відкрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000298 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 КК України, яке постановою слідчого Київського ВП ГУНП в Харківській області від 22.12.2018 закрито у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення щодо підроблення підпису ОСОБА_1 в розписці від 20.12.2007.

Висновком судової почеркознавчої експертизи № 18759 від 12.12.2018, проведеної на підставі постанови слідчого Київського відділення поліції ГУНП в Харківській області у кримінальному провадженні № 0000298, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 у розписці від 20.12.2007 на суму 200 000 грн, виконаний самим ОСОБА_1 .

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції за клопотанням адвоката Шкода А. І., який діяв в інтересах відповідача ОСОБА_1 , ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року було призначено по справі комплексну судову почеркознавчо-технічну експертизу з метою з`ясування питання чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 у розписці від 20 грудня 2007 року ОСОБА_1 або іншою особою та питання щодо давності виконання розписки та нанесення підпису. Проведення експертизи доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. Бокардіуса М. С., яких попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову від поважних причин від виконання покладених обов`язків відповідно до статей 384-385 КК України.

З метою забезпечення проведення експертизи за клопотанням судового експерта № 16785/16786 від 21.10.2020 про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року витребувано з Київського ВП ГУНП в Харківській області з матеріалів кримінального провадження № 0000298 висновок експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 18759 та судово-технічної експертизи документів № 18760 зі всіма додатками, зразки підпису та почерку ОСОБА_1 , що було використано при проведенні зазначеної експертизи.

13 січня 2021 року до Харківського апеляційного суду надійшли витребувані матеріали по кримінальному провадженню № 0000298.

10 січня 2021 року до Харківського апеляційного суду надійшло повідомлення від Національного наукового центру інституту судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса про неможливість надання висновку експертів № 16785/16786 за цивільною справою № 640/17418/18 (22-ц/818/2924/20) у зв`язку з ненаданням за клопотанням експерта від 21.10.2020 вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_1 .

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року за клопотанням адвоката Шкоди А. І., як представника правонаступника відповідача - ОСОБА_2 , по справі також було призначено комплексну судову почеркознавчо-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса із наданням у розпорядження експертів матеріалів цивільної справи та всіх додаткових матеріалів, які було надано суду, з метою з`ясування питання належності підпису у розписці від 20.12.2007 ОСОБА_1 або іншій особі, а також давності виконання розписки та нанесення підпису позичальника.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27 березня 2023 року задоволено клопотання судових експертів та зобов`язано ОСОБА_2 у строк до 27 квітня 2023 року надати у розпорядження експерта додаткові матеріали та вихідні дані для проведення судово-почеркознавчої експертизи, а саме: вільні зразки підпису (8-10 підп.) та почерку (на 8-10 арк.) ОСОБА_1 в офіційних, різнохарактерних за змістом та цільовим призначенням документах як службового, так і особистого характеру, що виконані до грудня 2007 року в: заявах про видачу паспорта (форма № 1), членських квитках, нотаріально-посвідчених документах, заявах, заповітах, договорах, розписках, страхових полісах, квитанціях, відомостях на виплату пенсій, гарантійних талонах, блокнотах, листівках, фотокартках, листах тощо. Також зобов`язано ОСОБА_2 надати порівняльні зразки документів - оригінали датованих документів, створені у досліджувальний проміжок часу, у період, починаючи з ймовірної дати створення документа та завершуючи датою, яка визначається виходячи із обставин справи (дати фактичної появи досліджуваних документів у суді) рукописно виконані (не обов`язково учасниками справи) записи та підписи пастою синього кольору з фіолетовим відтінком для кулькових ручок (такою ж за кольором та відтінком, як і в підписах у документі, який підлягає дослідженню), у кількості не менше двадцяти зразків із різними датами складання за кожен рік досліджуваного періоду та довжиною штриха не менше 3 см.

Крім того, запрошено у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дозвіл на руйнівні методи дослідження оригіналу розписки від 20.12.2007 та оригіналів документів, що подаються для проведення комплексної судової технічної експертизи документів.

Згідно повідомлення № 48529/48570/48571 про неможливість надання висновку експертів у цивільній справі № 640/17418/18 від 24.04.2023 у зв`язку з ненадходженням додаткових матеріалів (вихідних даних) до ННЦ ІСЕ та несплатою рахунку № 52 від 12.01.2023 вартості робіт по проведенню судової експертизи матеріалів, речовин та виробів (із встановлення давності), призначену судом експертизу не було проведено.

Таким чином, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України, апеляційний суд сприяв відповідачу у реалізації прав, передбачених цим Кодексом, але у порушення принципу змагальності сторін відповідач не вчинив усіх необхідних дій для проведення судової почеркознавчо-технічної експертизи для підтвердження його заперечень проти позову, оскільки не надав експерту додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи та надання висновку з поставлених питань.

Враховуючи, що розгляд справи в суді триває з 02 листопада 2018 року, колегія суддів вважає, що у відповідача було достатньо часу для надання суду належних і допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень, не зловживаючи своїми процесуальними правами та виконуючи свої процесуальні обов`язки.

Неявка відповідача ОСОБА_1 у судове засідання 27.02.2020 не перешкоджала розгляду справи судом та ухвалення рішення по суті заявлених позивачем вимог, оскільки у суді відповідача представляв уповноважений представник - адвокат Шкода А. І., при цьому явка самого відповідача обов`язковою судом не визнавалась, що відповідно до пункту 4 частини третьої статті 223 ЦПК України давало підстави суду розглянути справу за відсутності відповідача.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Враховуючи, що розписка від 20 грудня 2007 року, видана ОСОБА_1 із зазначенням його персональних даних, свідчить не лише про укладення між сторонами договору позики, а і про передачу позикодавцем грошової суми позичальнику, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про виникнення між сторонами зобов`язального правовідношення з повернення відповідачем коштів у сумі 200 000 грн, яке на підставі вимоги позивача (позикодавця), отриманої відповідачем (позичальником) 26.09.2017, підлягало виконанню у строк до 26.10.2017 включно.

При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

На підставі вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову і стягнення з відповідача суми позики та процентів від суми позики на підставі частини першої статті 1048 ЦК України, правильність розрахунку яких відповідачем не спростована.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач ОСОБА_1 розписку від 20 грудня 2007 року не складав і не підписував не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, натомість спростовуються висновком судової почеркознавчої експертизи № 18759 від 12.12.2018, проведеної у кримінальному провадженні № 0000298, який відповідає вимогам статті 102 ЦПК України, містить інформацію щодо предмета доказування та є належним і допустимим доказом у справі.

Заперечення апелянтом висновку експерта не ґрунтується на належних засобах доказування. Неповноти, необґрунтованості або суперечності висновку судової почеркознавчої експертизи № 18759 від 12.12.2018, яким встановлено, що підпис у розписці від 20.12.2007, складеній від імені ОСОБА_1 , виконаний самим ОСОБА_1 , стороною відповідача не доведено, а апеляційним судом не встановлено.

Обставини визнання недійсним договору дарування від 27.02.2008 № 106 від імені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 про передачу у власність 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з поновленням права ОСОБА_1 на вказану частину домоволодіння, встановлені судовими рішеннями у справі № 640/20176/15-ц, на які посилається в апеляційній скарзі представник відповідача, правового значення у цій справі не мають, оскільки такі обставини не стосуються укладення та виконання спірного договору позики, не мають преюдиційного значення у справі та на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.

Таким чином, встановлено та не спростовується доводами апеляційної скарги, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому залишається апеляційним судом без змін, а апеляційна скарга представника відповідача - без задоволення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , - адвоката Шкоди Андрія Івановича - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

Л. І. Пилипчук