Справа №442/4111/24
Провадження №2/442/1064/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Павлів З.С.,

за участю секретаря судових засідань Голяк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Відділ - службу у справах дітей Дрогобицької міської ради про позбавлення батьківських прав,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 07.08.2003 між ним та відповідачкою було укладено шлюб. За час шлюбу у них народилося троє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З грудня 2012 року подружні відносини між ними припинені, вони припинили спільне проживання. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.12.2013 шлюб між ними розірвано. Троє, на той час, неповнолітніх дітей залишилися проживати з ним. Він, як батько, постійно займався і займається їхнім вихованням, повністю утримує їх та доглядає за ними. Старша донька ОСОБА_4 є повнолітньою, навчається в Національному університеті «Львівська політехніка». Син ОСОБА_5 є інвалідом з дитинства, а молодший син ОСОБА_6 навчається в ліцеї №4 імені лесі Українки в 9 класі. Після розірвання шлюбу відповідачка фактично самоусунулася від виховання дітей, не приймала жодної участі в утриманні дітей. З 2014 року у відповідачки інша сім`я, вона друге вийшла заміж та має від цього шлюбу ще двоє дітей. Після укладення нового шлюбу, відповідачка перестала цікавитися життям спільних дітей, їй не було відомо як діти живуть, навчаються, чим займаються, що потребують, які у них вподобання. Її не цікавить духовний, фізичний, розумовий розвиток дітей, зокрема молодшого сина ОСОБА_3 . Вважає, що такі дії відповідачки, як мами неповнолітнього сина, необхідно розцінювати як ухилення від виконання своєї обов`язків по вихованню сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є протиправною поведінкою по відношенню до дитини, та правовою підставою для позбавлення її батьківських прав.

Процесуальні дії суду.

Ухвалою судді від 28.05.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 21.06.2024. Встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачам встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Ухвалою суду від 21.06.2024 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду на 05.08.2024. Залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Відділ - службу у справах дітей Дрогобицької міської ради. Зобов`язано орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради надати висновок щодо розв`язання спору - про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Постановлено викликати в судове засідання свідків: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Підготовче провадження в справі закрито.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Додатково зазначив, що старша донечка закінчила з відзнакою школу, навчається у «Львівська політехніка». Зазначив, що середущий син є інвалідом з дитинства. Мати дітей не з`являлася навіть тоді, коли ОСОБА_5 робили важкі операції, матеріально не допомагала. Підписуючи у нотаріуса заяву-згоду на позбавлення її батьківських прав, навіть не поцікавилася, ані причиною її написання, ані тим, як живуть її діти. Протягом тривалого часу займався не тільки утриманням та вихованням дітей, але і доглядом за середущим сином, який є інвалідом. На запитання головуючої, чому не подавав відповідачку на аліменти, зазначив, що не робив цього з особистих міркувань. Просить позов задоволити.

Представник позивача ОСОБА_10 , в судовому засіданні позов підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, попередньо подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнає.

Представник третьої особи подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, з приводу задоволення позову не заперечила, з підстав, викладених у висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 .

Судом встановлено:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народилось троє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.12.2013 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що зареєстрований 07.08.2003 Відділом РАГСу м.Дрогобича Дрогобицького МРУЮ Львівської області, про що в Книзі реєстрації актів шлюбів зроблено відповідний актовий запис №308.

Як вбачається з характеристики учня 9-А класу ліцею №4 імені Лесі Українки Дрогобицької міської ради Львівської області ОСОБА_3 , останній проживає з батьком, який відповідально ставиться до виховання і навчання дитини. Вдома створено всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини. Батько ОСОБА_1 підтримує постійний зв`язок з ліцеєм, класним керівником, цікавиться успіхами сина в ліцеї, дотримується рекомендацій вчителів щодо навчання. Мати за період навчання в ліцеї жодного разу на зустрічі з класним керівником не приходила та не цікавилася навчанням сина. Учень ОСОБА_3 завжди доглянутий та акуратний. Ліцей відвідує регулярно, не пропускає уроки без поважних причин. Має достатній рівень розвитку загальних інтелектуальних здібностей. На уроках уважний, активний, здібний. Дисциплінований, не порушує норм і правил поведінки. Позитивно ставиться до трудової діяльності, завжди відповідальний до виконання завдань. Хлопець має багато друзів серед однокласників. Ніколи не конфліктує з вчителями та учнями.

З виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_3 вбачається, що на прийом в поліклініку завжди приходив з татом.

Як вбачається з представленого суду Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про доцільність позбавлення ОСОБА_2 стосовно її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , що беручи до уваги надані ОСОБА_1 документи, враховуючи нотаріально засвідчену заяву матері дитини ОСОБА_2 , щодо не заперечення проти позбавлення її батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3 , враховуючи думку та бажання неповнолітнього ОСОБА_3 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських праві ОСОБА_2 стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду надала покази про те, що вона є найстаршою дитиною сторін. Мати, ОСОБА_2 залишила їх у 2013 році. Протягом всього цього часу, вона не контактує з ними. По господарству їм допомагала бабуся, однак вона померла, а тому свідок перебрала на себе виконання усіх домашніх обов`язків.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , син сторін, надав покази аналогічні показам ОСОБА_8 Додатково зазначив, що з матір`ю не спілкувався вже більше 10 років.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_3 надав покази про те, що він проживає з батьком, зі сестрою та братом. Мама з ними не проживає протягом багатьох років, з нею він не спілкується. Його вихованням, утриманням та забезпеченням займається тільки батько.

Оцінка суду.

Згідно частини другої статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, а згідно ч. 1 статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), та ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 12 Закону України „Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст.164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 в п.16: „Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками".

За змістом роз`яснень, п.п.15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року №3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно вимог ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага.

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04).

11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-12, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Судом встановлено, що відповідачка протягом тривалого часу, систематично, свідомо, без поважних причин не виконувала належним чином і взагалі не виконує на цей час свої батьківські обов`язки по відношенню до сина, не цікавиться його долею протягом тривалого періоду часу, участі у його вихованні та розвитку не приймає, матеріально не допомагає, тобто контакту не підтримує, що стверджується доказами, долученими до матеріалів справи.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

ВС в постанові від 24.10.2018 по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Під час розгляду даної справи встановлено, що з моменту звернення позивача до суду з даним позовом (з 22.05.2024) відповідачка жодних спроб на відновлення відносин із сином не робить, наміру змінити своє ставлення до дитини не виявляє, більше того, надала нотаріально засвідчену заяву про позбавлення її батьківських прав, тобто, вона не лише ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати, а тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у її долі.

Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідачки про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останній положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.

Керуючись ст.ст.12, 81, 264, 265, 282 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задоволити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 06.08.2024.

Суддя Павлів З.С.