ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5346/24 Справа № 212/1265/24 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

секретар судового засідання Юрченко Г.О..

сторони справи

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги відповідача Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2024 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року, ухвалені суддею Козловим Д.О. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 13 березня 2024 року, повний текст додаткового рішення складено 18 березня 2024 року.

УСТАНОВИВ

4 лютого 2024 року через підсистему «Електронний суд» позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначив, що з 02.07.2020 року ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Криворізькатеплоцентраль» (далі-АТ «Криворізькатеплоцентраль») на підставі наказу №137-к від 01.07.2020 року.

Однак 03.11.2023р. позивачу за місцем роботи був оголошений наказ №473-ОС від 03.11.2023 року про відсторонення позивача від роботи, як начальника служби безпеки, без збереження заробітної плати відповідно до ст.46 Кодексу про працю України, враховуючи кримінальне провадження №0000051 від 03.03.2021року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК, внаслідок чого позивач тимчасово до роботи не допускається з 03.11.2023 року на час розгляду у Жовтневому районному суді м.Кривого Рогу даної кримінальної справи. Вважаючи відсторонення позивача від роботи незаконним, вказував, що відсторонення особи від роботи можливе за наявності передбачених законодавством обставин.

Однак відповідачем у наказі про відсторонення від виконання обов`язків не зазначено посилань на вичерпні підстави, які наведені у ст.46 КЗпП, а обґрунтування відсторонення позивача кримінальним провадженням відносно ОСОБА_1 є неправомірним, оскільки такої підстави як наявність кримінального провадження чи розгляд кримінальної справи для відсторонення від посади працівника роботодавцем не передбачено.

Отже, дії відповідача щодо видання спірного наказу є незаконними та такими, що порушують право позивача на працю, тому наказ №473-ОС від 03.11.2023 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Так з інформації з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків в серпні 2023 року позивачу нараховано зарплату в сумі 106 990,19 грн., а у вересні 2023 року 94 316,61 грн., тому середньоденна зарплата ОСОБА_1 складає 4 575,15 грн., внаслідок чого середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу на день подання позову за період з 3 листопада 2023 року по 3 лютого 2024 року становить 306 535,05 грн. (4575,15 х 67 = 306 535,05).

Внаслідок захисту своїх прав попередній розмір судових витрат ОСОБА_1 на оплату правничої допомоги становить 15 000 грн.

На підставі викладеного просив суд визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Криворізька теплоцентраль» про відсторонення від роботи ОСОБА_1 від 03.11.2023 р. №473-ОС, стягнути з АТ «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 3 листопада 2023 року до часу фактичного виконання судового рішення, стягнувши з відповідача понесені ним судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволені частково.

Наказ Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» від 03.11.2023 року №473-ОС «Про відсторонення від роботи ОСОБА_2 », як незаконний, скасовано.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 3 листопада 2023 року до моменту ухвалення рішення суду в сумі 220 200 (двісті двадцять тисяч двісті) грн. 75 коп. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків, зборів та обов`язкових платежів.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в сумі 968,96 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь держави судовий збір в сумі 2 202,01 грн.

Додатковим рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року заява адвоката Угринович Наталії Костянтинівни про стягнення витрат на правничу допомогу по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволена частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу 12 553 (дванадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят три) грн. 97 коп.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.

В апеляційнихі скаргах представники відповідача Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» Стадник Я.В. та ОСОБА_3 , які є повністю ідентичними, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції матеріально та процесуального права, неповне та необ`єктивне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2024 року і додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року, прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в завдоволенні його позовних вимог, заявлених до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» в повному обсязі.

При цьому скаржники зазначають, що чинним законодавством про працю не передбачено порядку (вчинення дій) відсторонення працівника від роботи. Відсторонення працівника від роботи здійснюється роботодавцем з підстав передбачених законодавством з власної ініціативи та/або на вимогу третіх сторін (суду, органів державного нагляду та контролю та інших уповноважених органів).

Окрім того, скаржники не погоджуються з додатковим рішенням від 18.03.2024, оскільки судом неправомірно відхилено клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу до 2 000 грн. Вважають витрати в сумі 15 000 грн. неспівмірними із складністю справи, наданим адвокат обсягом послуг, інформацією щодо затраченого часу на надання таких послуг взагалі адвокатом не надано (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру). Вказують, що адвокатом взагалі не надано попереднього розрахунку витраченого часу на ведення цієї справи. Представники відповідача вважають, що покладення судових витрат на відповідача є неправильним і несправедливим.

У відзиві на апеляційну скаргу сторони відповідача, позивач ОСОБА_1 , посилаючись на законність судового рішення, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вказує, що при ухваленні додаткового рішення суд застосував принцип верховенства права з урахуванням судової практики, дослідивши письмові докази та встановив, що розмір гонорару адвоката був визначений умовами укладеного договору про надання правничої допомоги, тобто був фіксованим, що в свою чергу є незмінним в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши думку представника відповідача ОСОБА_4 , яка підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги, просила їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, скасувати рішення суду першої інстанції, а також додаткове рішення, ухвалити нове про відмову ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, представника позивача ОСОБА_1 адвоката Савчук М.А., яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг відповідача, з викладених у відзиві підстав, просила рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційні скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказу №137-к від 1 липня 2020 року АТ «Криворізька теплоцентраль» ОСОБА_1 було прийнято на роботу заступником начальника підрозділу воєнізованої охорони з 2 липня 2020 року, після чого ОСОБА_1 було на підставі наказу №16-к від 26 січня 2021 року переведено з 27 січня 2021 року на посаду начальника Служби безпеки.

Натомість, згідно із наказом АТ «Криворізька теплоцентраль» від 3 листопада 2023 року №473-ОС «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » відповідно ст. 46 КЗпП, враховуючи кримінальне провадження, передбачене ч.1 ст.122 КК України внаслідок завдання умисного тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості працівниці відповідача, було відсторонено ОСОБА_1 , начальника Служби безпеки, від роботи з 3 листопада 2023 року та на час розгляду Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КК України, без збереження заробітної плати, із яким позивача було ознайомлено 03.11.2023 року.

З витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» вбачається, що станом на 30.10.2023 року незнятої чи непогашеної судимості ОСОБА_1 не має, в розшуку не перебуває, однак якому було 06.04.2023 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КК України, справа відносно якого була 06.06.2023 року направлена до суду із обвинувальним актом.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, на підставі досліджених та оцінених судом доказів наданих сторонами по справі, виходив з того, що оскільки такої підстави відсторонення від роботи, як наявність кримінальної справи за обвинуваченням особи у вчиненні кримінального правопорушення ані положеннями ст.46 КЗпП, ані іншими нормативними актами не передбачено, то відсторонення ОСОБА_1 від роботи на посаді начальника Служби безпеки АТ «Криворізька теплоцентраль» є неправомірним, внаслідок чого наказ від 03.11.2023 року №473-ОС «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » є незаконним та підлягає скасуванню судом. Встановивши, що відсторонення позивача від роботи бело незаконним, суд стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, навівши власний розрахунок, який різниться з розрахунком наведеним стороною позивача.

Ухвалюючи додаткове рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції на підставі досліджених доказів, наданих стороною позивача на підтвердження цих витрат, виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 були судом задоволені частково, судом проведено розрахунок середньоденного заробітку в сумі 2367,75 грн., а не в сумі 3513,70 грн., як було вираховано представником позивача, та з урахуванням вимог майнового та немайнового характеру, з урахуванням вимог ст..141 ЦПК України, стягнув з АТ «Криворізька теплоцентраль» на користь позивача витрати на правничу допомогу адвоката Угринович Н. К. у сумі саме 12 553,97 грн. (2367,75 / 3513,70 х 15000 / 2 + 15000 / 2 = 12553,97).

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції і не може погодитись з доводами сторони відповідача викладеними в апеляційних скаргах з огляду на таке.

Статтею 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як визначено ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Між сторонами склалися трудові правовідносини, які регулюються Кодексом законів про працю України.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

За ч.1 ст.21 Кодексу Законів про Працю (далі - КЗпП) трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Правові підстави відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим органом визначені статтею 46 КЗпП.

Так, відповідно до ст. 46 КЗпП відсторонення працівників від роботи роботодавцем допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відсторонення від роботи є тимчасовим позбавленням працівника, який перебуває у трудових правовідносинах із підприємством, можливості реального здійснення ним права на працю на підставі виявленого власником чи уповноваженим ним органом факту, через який він має право усунути або зобов`язаний усунути працівника від роботи.

Отже, відсторонення особи від роботи можливе за наявності передбачених законодавством обставин.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 17 червня 2020 року по справі №185/676/18.

Відсторонення від роботи працівника здійснюється роботодавцем виключно з підстав передбачених законодавством. Здійснюючи відсторонення від роботи працівника роботодавець зобов`язаний діяти на підставі, у межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачені законом, неупереджено, дотримуватись принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Судом перевірено, що справа №212/3927/24 за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КК України, призначена до розгляду Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу на 14.03.2024 року, що встановлено з відкритої інформації на сайті «Судової влади України» в розділі «Стан розгляду справ». В рамках вказаної кримінальної справи рішення слідчим суддею чи судом про відсторонення ОСОБА_1 від посади не приймалось

Доводи представника відповідача на те, що відсторонення від роботи ОСОБА_1 було зумовлене попередженням негативних наслідків його перебування на роботі, були відхилені судом, оскільки, як правильно зазначив суд, для відсторонення працівника від роботи у роботодавця повинні бути законні підстави, визначені ст.46 КЗпП.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про те, що при винесені наказу про відсторонення від роботи позивача на підприємстві відповідача АТ «Криворізька теплоцентраль» не було дотримано визначених законом підстав для такого відсторонення працівника, оскільки такої підстави відсторонення від роботи, як наявність кримінальної справи за обвинуваченням особи у вчиненні кримінального правопорушення ані положеннями ст.46 КЗпП, ані іншими нормативними актами не передбачено.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Отже, в разі незаконного відсторонення працівника від роботи він має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у Верховним Судом у постанові від 1 квітня 2020 року по справі №761/12073/18.

Також відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

При цьому суд першої інстанції не взяв до уваги посилання представника відповідача на те, що шкода, завдана позивачу внаслідок його незаконного відсторонення від роботи підлягає відшкодуванню за Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» за рахунок коштів державного бюджету, оскільки таке відшкодування можливе в разі застосування у рамках кримінального провадження до підозрюваного або обвинуваченого такого заходу забезпечення кримінального провадження, як відсторонення від посади. Натомість, матеріали справи не місять доказів застосування до позивача в рамках наявної кримінальної справи № 212/3927/24 відсторонення від посади в порядку КПК України.

Стягнення середнього заробітку визначається згідно із ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі Порядок № 100).

Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньо денна (середньо годинна) заробітна плата працівника, яка згідно із п.8 Порядку №100 визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Судом першої інстанції була досліджена довідка АТ «Криворізька теплоцентраль» №100/06 від 20.02.2024 року, згідно якої середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на Товаристві відповідача становить 2 367,75 грн., яка була обрахована із заробітної плати позивача за вересень 2023 року в сумі 58 792,03 грн. (16 робочих днів) та за жовтень 2023 року в сумі 14 608,07 грн. (15 робочих днів).

За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору станом на 05.03.2024 року, наданих Податковою службою України зазначено, що нарахована АТ «Криворізька теплоцентраль» зарплата ОСОБА_1 за вересень 2023 року становить 94 316,61 грн., а за жовтень 2023 року 14 608,07 грн., з сум яких було нараховано податки та військовий збір.

При цьому, за довідкою АТ «Криворізька теплоцентраль» №3405/06 від 11.03.2024 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на Товаристві відповідача становить 2367,75 грн., яка булла правильно обрахована із заробітної плати позивача за вересень 2023 року в сумі 58 792,03 грн. (16 робочих днів) та за жовтень 2023 року в сумі 14 608,07 грн. (15 робочих днів).

При цьому, суд першої інстанції правильно зазначив, що при обчисленні у вересні 2023 року позивачу була нарахована відпустка за 14 календарних днів на суму 35 524,58 грн., яка не повинна враховуватись при визначенні середньоденної заробітної плати, що відповідає положенням п.3 розділу ІІІ «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100, де зазначено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у п.4 такого Порядку, окрім, зокрема виплат щорічної і додаткової відпусток.

Таким чином, місцевий суд правильно не взяв до уваги посилання представника позивача на суму зарплати позивача за вересень 2023 року в розмірі 94 316,61 грн., оскільки такий дохід обумовлений включенням до нього також нарахованої відпустки позивача за 14 календарних днів в розмірі 35 524,58 грн., сума якої не може братись до уваги при обрахунку позивачу середньої заробітної плати.

Враховуючи, що відповідно до ч.6 ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на час дії воєнного стану не застосовуються норми ст. 73 КЗпП (Святкові і неробочі дні), то вбачається, що кількість робочих днів з моменту прийняття 3 листопада 2023 року наказу №473-ОС «Про відсторонення від роботи ОСОБА_4 » до моменту ухвалення рішення про скасування такого наказу становить 93 дні, виходячи з середньоденної заробітної плати позивача 2367,75 грн., суд першої інстанції правильно вирахував розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який складає 220200,75 грн. (93 х 2367,75 = 220200,75).

Після ухвалення судового ршення 13 березня 2024, в цей же день від представника позивача, адвоката Угринович Н. К., надійшла заява про вирішення питання витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 15000 грн., які складаються з гонорару адвоката, визначеного умовами договору про надання правової допомоги.

Від представника АТ «Криворізька теплоцентраль» надійшли заперечення на заяву адвоката Угринович Н. К. щодо стягнення витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що витрати на адвоката в сумі 15000 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, враховуючи наданий адвокатом обсяг послуг, бо розгляд справи в суді не вимагав значного обсягу юридичної роботи. Зазначала, що адвокатом не було надано попереднього розрахунку витраченого часу на ведення справи. Враховуючи наведене, просила зменшити витрати на правничу допомогу адвоката за договором про надання правової допомоги з 15000 грн. до 2000 грн.

Вивчивши матеріли справи, суд встановив, що за договором про надання правової допомоги від 19.12.2023 року, укладеним між ОСОБА_1 та адвокатом Угринович Н. К., сторони узгодили представництво інтересів позивача в суді по справі про визнання незаконним та скасування наказу №473-ОС від 03.11.2023 року й стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зокрема, направлення адвокатських запитів для отримання доказів по справі, підготовки позовної заяви з доказами, відповіді на відзив, клопотань та інших процесуальних документів. При цьому таким договором визначено, що за надання правової допомоги ОСОБА_1 сплачує адвокату гонорар у фіксованому розмірі 15 000 грн, який сплачується шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок адвоката протягом 30 календарних днів з дня набрання рішенням законної сили.

На виконання умов договору про надання правової допомоги від 19.12.2023 року 11 березня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Угринович Н. К. було підписано акт приймання-передачі наданих послуг на суму 15 000 грн. та рахунком від 11 березня 2024 року на таку суму, який підлягає оплаті позивачем на користь його представника, адвоката Угринович Н. К.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч.3 ст.133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу.

Згідно ст.141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Для цілей розподілу судових витрат суд враховує:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином нормамиЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц.

При цьому, витрати за надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено, що кореспондує правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постановах від 11 листопада 2021 р. по справі №922/449/21 та від 3 жовтня 2019 р. по справі №922/445/19.

Суд першої інстанції,з огляду на наведені норми процесуального права та правові позиції Верховного Суду, зважаючи на встановлені судом обставин справи, суд дійшов висновку, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу були доведені належним чином, як такі, що пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим, а також при цьому дотримані критерії розумності їх вартості, виходячи із значення вирішення даного позову для ОСОБА_1 та розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який був присуджений позивачу.

При цьому, суд першої інстанції відхилмв посилання представника відповідача про необхідність зменшення витрат на правничу допомогу до 2000 грн.

У рішенні суд зазначив, що не надання попереднього розрахунку витраченого часу на ведення справи адвокатом Угринович Н. К. не свідчить про невиконання процесуального закону, оскільки розмір гонорару адвоката, був визначений умовами укладеного нею із ОСОБА_1 договором про надання правничої допомоги, тобто був фіксованим та був зазначений позивачем у позовній заяві до суду.

За змістом п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд першої інстанції, врахувавши, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу були задоволені частково, що позивачем було заявлено дві вимоги і майнового і немайнового характеру, визначив до стягнення 12 553,97 грн. витрат на правничу допомогу, тобто пропорційно до задоволених позовних вимог.

За даних обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що справедливим і співмірним відшкодуванням витрат на правничу допомогу буде сума 12 553,97 грн.

Перевіривши справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову, яке відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України.

Доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до ухвалення незаконних судових рішень. Доводи апеляційних скарг в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржниками вимог законодавства та власного тлумачення норм матеріального та процесуального права. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційні скарги є необґрунтованими у зв`язку з чим підлягають залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених 375 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги відповідача Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2024 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 29 липня 2024 року

Головуючий:

Судді: