КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 759/8228/23
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5974/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Боркова Сергія Прокоповича на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року (суддя П`ятничук І.В.) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Дніпровський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про збільшення розміру аліментів на дитину, стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на дитину та надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька,

встановив:

у травні 2023 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, у якій просила збільшити розмір аліментів, встановлений рішенням Святошинського районного суду міста Києва у справі № 759/11183/18, що стягуються на її користь з ОСОБА_1 на дитину - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на дитину - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1% суми несплачених аліментів, відповідно до довідки про заборгованість зі сплати аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів; надати їй дозвіл на виїзд за кордон з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди батька дитини; стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 6 000грн, а також витрати, понесені на сплату судового збору у розмірі 1073,60грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 24 березня 2012 року, який було розірвано рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року. Під час шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 січня 2019 року у справі № 759/11183/18 з відповідача стягнуто аліменти на їх неповнолітнього сина в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення суду 1 квітня 2019 року Святошинським районним судом міста Києва був виданий виконавчий лист, який вона пред`явила для виконання до Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ), в результаті чого було відкрито виконавче провадження №

61118636.

Позивачка стверджувала, що відповідач виконання вказаного рішення суду ігнорує та має заборгованість зі сплати аліментів, що є підставою для стягнення пені.

Також позивачка зазначала, що після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів пройшло багато часу, за який змінились обставини, у зв`язку з чим визначений судом розмір аліментів не забезпечує на даний час можливості створення належних умов для утримання дитини, забезпечення її всебічного розвитку.

Крім цього позивачка посилалася на те, що має можливості для забезпечення виїзду дитини за кордон, однак відповідач не надає на це згоди без будь-яких обґрунтованих підстав.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення по сплаті аліментів за період з серпня 2018 року по вересень 2023 року включно у розмірі 290 253,75грн; витрати на правову допомогу у розмірі 6 000грн та стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2 147,20грн. В решті позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Борков С.П. просить скасувати рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 пені у розмірі 290 253грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки (пені) відмовити.

Представник відповідача зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 290 253,75грн, оскільки з довідки, складеної державним виконавцем, вбачається, що станом на вересень заборгованості становить 274 253,75грн.

Також представник відповідача вважає, що суд не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 17 листопада 2021 року у справі № 569/14819/19, оскільки у мотивувальній частині рішення не навів розрахунку пені, тому суд неправильно підсумував розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів.

Представник відповідача вважає, що суд безпідставно не врахував неможливість відповідача сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, відсутність у відповідача автомобіля та власного житла, що визначений розмір заборгованості став для відповідача непосильним тягарем, що позивачкою виконавчий лист був пред`явлений до виконання тільки 4 лютого 2020 року, у зв`язку з чим йому відразу нарахована значна заборгованість без врахування добровільно виплачених в якості аліментів грошових коштів.

Крім цього представник відповідача зазначає, що суд безпідставно стягнув з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 6 000грн, оскільки позовні вимоги були задоволені частково.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Царьов М.В. просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на те, що доводи представника відповідача, що розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів становить 274 253,75грн є помилковими, оскільки у довідці, складеній державним виконавцем, вказано, що заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 290 253,75грн.

Також представник позивачки зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували факт перебування відповідача у скрутному матеріальному становищі, а відповідачем дії державного виконавця, в тому числі і по нарахуванню заборгованості зі сплати аліментів, у встановлений законом спосіб не оскаржувались.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга

підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони з 24 березня 2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року (с.с.23,25).

Сторони є батьками ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і після припинення шлюбних відносин проживає разом з матір`ю (с.с.24).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 січня 2019 року з відповідача стягнуто аліменти на неповнолітнього сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (с.с.26-27).

На виконання зазначеного рішення суду, 1 квітня 2019 року Святошинським районним судом міста Києва був виданий виконавчий лист (с.с.28-29).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 759/11183/18, виданого 1 квітня 2019 року Святошинським районним судом міста Києва про стягнення із ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 1 жовтня 2023 року заборгованість становить 274 253,75грн (с.с.117-118).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимоги про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька та збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачкою обставин, на які вона посилалась, як на підстави своїх вимог.

Рішення суду в цій частині не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 290 253,75грн, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач винний у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, доказів на спростування доводів позивачки щодо систематичної несплати аліментів він не надав, існування інших обставин, які б унеможливлювали сплату ним аліментів, не довів, зроблений державним виконавцем розрахунок заборгованості не спростував.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про наступне.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Аліменти повинні сплачуватися платником кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 1 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність

презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 липня 2020 року у цивільній справі № 362/4462/16-ц.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 14 грудня 2020 року у цивільній справі № 661/905/19.

З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач у період з серпня 2018 року по липень 2023 року аліменти не сплачував, будь-яких доказів поважності причин не сплати аліментів суду надано не було, тому суд прийшов до правомірного висновку про ухилення відповідача від сплати аліментів та наявність правових підстав для стягнення пені.

Доводи апеляційної скарги, що заборгованість виникла у зв`язку із тим, що позивачка, отримавши виконавчий лист у квітні 2019року, пред`явила його до примусового виконання тільки 4 лютого 2020 року, а у подальшому не зверталася до виконавчої служби зі скаргами на не отримання аліментів, не є підставою для відмови у стягненні пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Відповідачем суду не було надано належних доказів сплати ним аліментів на сина після припинення шлюбних стосунків з позивачкою або після звернення позивачки до суду з позовом про стягнення аліментів та ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, отже, саме відповідач винен у виникненні заборгованості зі сплати аліментів станом на час відкриття виконавчого провадження.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем,

приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України).

Посилання в апеляційній скарзі, що судом не надано оцінку поданим доказам про направлення на рахунок позивачки відповідачем грошових коштів, як сплату аліментів, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з наданих суду документів не вбачається, що відповідач перераховував на рахунок позивачки саме аліменти.

Крім того, відповідачем у визначеному законом порядку не був оспорений розрахунок заборгованості, зроблений державним виконавцем, а відтак правових підстав для неприйняття наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів суд першої інстанції не мав.

Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України), тому доводи представника відповідача, що аліменти перераховувалися позивачці матір`ю відповідача та його вітчимом, що повинен був врахувати суд, не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Також необхідно враховувати, що відповідач є працездатною молодою людиною, доказів неможливості працевлаштуватися та виконувати свій обов`язок батька утримувати свою дитину суду не надано.

Доводи апеляційної скарги, що дії позивачки щодо пред`явлення вимог про стягнення пені не відповідають моральним засадам суспільства і у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з положень ст. 13 ЦК України, колегія суддів вважає надуманими, оскільки наявність у відповідача заборгованості по аліментам підтверджена належними доказами і відповідачем не спростована. Також відповідачем не надано доказів, що заборгованість виникла не з його вини, він був обізнаний про свій обов`язок утримувати свого малолітнього сина, однак не виконував його, тому позивачка має правові підстави для отримання пені, передбаченої ст. 196 СК України.

Відповідно до ст. 129 Конституції України та ст. 18 ЦПК України рішення суду є обов`язковим до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Для відповідача така відповідальність встановлена ст. 196 СК України.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що у порушення вимог ст. 265 ЦПК України судом першої інстанції не наведений у рішенні розрахунок неустойки.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром

фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується (постанова Верховного Суду від 19 січня 2022 року, у справі № 711/679/21).

Обчислюючи розмір неустойки (пені), апеляційний суд виходить із розрахунку заборгованості по аліментам станом на 1 жовтня 2023 року.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року, яким з відповідача стягнуто аліменти, набуло законної сили 24 лютого 2019 року.

Отже, до 1 березня 2019 року відповідач повинен був погасити заборгованість зі сплати аліментів, яка виникла з серпня 2018 року. Однак, заборгованість відповідачем сплачена не була, тому неустойка за серпень та вересень 2018 року обраховується з 1 березня 2019 року по 1 серпня 2023 року, коли був здійснений перший платіж у розмірі 7 000грн, який повинен бути зарахований на погашення заборгованості, неустойка за жовтень, листопад та грудень 2018 року, обраховується з 1 березня 2019 року по 1 вересня 2023 року, коли був здійснений платіж на 9 000грн. Неустойка за січень та лютий 2019 року обраховується з 1 березня 2019 року по 17 жовтня 2023 року, неустойка за інші місяці обраховується з 1 числа місяця наступного за місяцем, у якому мали бути сплаченіаліменти, по день прийняття рішення у справі 17 жовтня 2023 року

Отже, неустойка становить за:

серпень 2018 року - 3 414,75грн х 1% х 1615 днів = 55 148,21грн;

вересень 2018 року - 3 403,50грн х 1% х 1615 днів = 54 966,52грн;

жовтень 2018 року - 3 462,50грн х 1% х 1646 днів = 56 992,75грн;

листопад 2018 року - 3 474,25грн х 1% х 1646 днів = 57 186,15грн;

грудень 2018 року - 4 136,50грн х 1% х 1646 днів = 68 086,79грн;

січень 2019 року - 3 430,25грн х 1% х 1692 дні = 58 039,83грн;

лютий 2019 року - 3 628,25грн х 1% х 1692 дні = 61 389,99грн;

березень 2019 року - 4 051,75грн х 1% х 1661 дні = 67 299,56грн;

квітень 2019 року - 3 969,00грн х 1% х 1631 день = 64 734,39грн;

травень 2019 року - 3 789,25грн х 1% х 1600 день = 60 628,00грн;

червень 2019 року - 3 912,50грн х 1% х 1570 днів = 61 426,25грн;

липень 2019 року - 4 062,25грн х 1% х 1539 днів = 62 518,02грн;

серпень 2019 року - 3 923,50грн х 1% х 1508 днів = 59 166,38грн;

вересень 2019 року - 3 906,50грн х 1% х 1478 днів = 57 738,07грн;

жовтень 2019 року - 3 965,50грн х 1% х 1447 днів = 57 380,78грн;

листопад 2019 року - 3 993,50грн х 1% х 1417 днів = 56 587,89грн;

грудень 2019 року - 4 717,25грн х 1% х 1386 днів = 65 381,08грн;

січень 2020 року - 3 946,75грн х 1% х 1355 днів = 53 478,46грн;

лютий 2020 року - 4 111,75грн х 1% х 1326 днів = 54 521,80грн;

березень 2020 року - 4 497,50грн х 1% х 1295 днів = 58 242,62грн;

квітень 2020 року - 3 819,50грн х 1% х 1265 днів = 48 316,67грн;

травень 2020 року - 3 797,75грн х 1% х 1234 днів = 46 864,23грн;

червень 2020 року - 4 098,25грн х 1% х 1204 дні = 49 342,93грн;

липень 2020 року - 4 263,25грн х 1% х 1173 дні = 50 007,92грн;

серпень 2020 року - 4 198,75грн х 1% х 1142 дні = 47 949,72грн;

вересень 2020 року - 4 313,25грн х 1% х 1112 дні = 47 963,34грн;

жовтень 2020 року - 4 373,50грн х 1% х 1081 днів = 47 277,53грн;

листопад 2020 року - 4 395,50грн х 1% х 1051 день = 46 196,70грн;

грудень 2020 року - 5 453,00грн х 1% х 1020 день = 55 620,60грн;

січень 2021 року - 4 383,25грн х 1% х 989 днів = 43 350,34грн;

лютий 2021 року - 4 626,00грн х 1% х 961 днів = 44 455,86грн;

березень 2021 року - 5 033,00грн х 1% х 930 день = 46 806,90грн;

квітень 2021 року - 5 105,50грн х 1% х 900 днів = 45 949,50грн;

травень 2021 року - 4 821,75 х 1% х 869 днів = 41 901,00грн;

червень 2021 року - 5 113,75грн х 1% х 839 днів = 42 904,36грн;

липень 2021 року - 5 239,00грн х 1% х 808 днів = 42 331,12грн;

серпень 2021 року - 5 089,50грн х 1% х 777 днів = 39 545,41грн;

вересень 2021 року - 5 164,50грн х 1% х 747 днів = 38 578,81грн;

жовтень 2021 року - 5 120,25грн х 1% х 716 днів = 36 660,99грн;

листопад 2021 року - 5 286,00грн х 1% х 686 днів = 36 261,96грн;

грудень 2021 року - 6 689,75грн х 1% х 655 днів = 43 817,86грн;

січень 2022 року - 5 336,75грн х 1% х 624 днів = 33 301,32грн;

лютий 2022 року - 5 336,75грн х 1% х 596 дні = 31 807,03грн;

березень 2022 року - 5 336,75грн х 1% х 565 днів = 30 152,63грн;

квітень 2022 року - 5 336,75грн х 1% х 535 днів = 28 551,61грн;

травень 2022 року - 5 336,75грн х 1% х 504 днів = 26 897,22грн;

червень 2022 року - 5 336,75грн х 1% х 474 дні = 25 296,19грн;

липень 2022 року - 5 336,75грн х 1% х 443 дні = 23 641,80грн;

серпень 2022 року - 5 336,75грн х 1% х 412 дні = 21 987,41грн;

вересень 2022 року - 5 336,75грн х 1% х 382 днів = 20 386,38грн;

жовтень 2022 року - 5 336,75грн х 1% х 351 дні = 18 731,99грн;

листопад 2022 року - 5 336,75грн х 1% х 321 день = 17 130,96грн;

грудень 2022 року - 5 336,75грн х 1% х 290 день = 15 476,57грн;

січень 2023 року - 5 336,75грн х 1% х 259 днів = 13 822,18грн;

лютий 2023 року - 5 336,75грн х 1% х 231 днів = 12 327,89грн;

березень 2023 року - 5 336,75грн х 1% х 200 день = 10 673,50грн;

квітень 2023 року - 5 336,75грн х 1% х 170 днів = 9 072,47грн;

травень 2023 року - 5 336,75грн х 1% х 139 днів = 7 418,08грн;

червень 2023 року - 5 336,75грн х 1% х 109 днів = 5 817,05грн;

липень 2023 року - 5 336,75грн х 1% х 78 днів = 4 162,66грн.

Таким чином загальний розмір неустойки (пені) становить 2 489 672,23грн.

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 1 липня 2023 року з ОСОБА_1 стягнуто штраф у розмірі 137 121,75грн (с.с.101).

Враховуючи положення абзацу 2 частини 1 статті 196 СК України, максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Оскільки розмір заборгованості складає 274 253,75грн, розмір накладеного на ОСОБА_1 штрафу становить 137 121,75грн, який перераховується на користь стягувача, максимальний розмір пені становить 137 132грн.

Водночас, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів на підставі частини 2 статті 196 Сімейного кодексу України.

Правовий аналіз наведених положень законодавства свідчить про те, що зменшення розміру неустойки є правом суду, яке він може реалізувати за результатами дослідження обставин матеріального та сімейного стану платника аліментів, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, і які підтверджено відповідними доказами, та за умови дотримання, у разі зменшення неустойки, інтересів дитини, яка і є власником

несплачених аліментів, враховуючи при цьому завдання СК України та ЦК України. Слід враховувати, що для наявності підстав для зменшення неустойки достатньо встановити одну з перелічених вище обставин: (1) матеріальний стан платника аліментів; (2) сімейний стан платника аліментів; (3) інші обставини, які мають істотне значення. При вирішенні цього питання також слід враховувати, що неустойка не повинна бути надмірним тягарем, яка би спотворювала її розумне стимулююче призначення у відповідних відносинах, та не стати джерелом збагачення її отримувача. Також слід врахувати, що при реалізації судом свого права зменшити розмір неустойки, зменшується не визначений законом її розмір, а сама сума неустойки, визначена виходячи з цього розміру.

У доводах апеляційної скарги, щодо доцільності застосування положень частини 2 статті 196 Сімейного кодексу України, представник відповідача посилається на те, що матеріальний стан ОСОБА_5 не дозволяє йому сплачувати аліменти, які йому нараховуються виходячи із середньої зарплати по місту Києву, при цьому відповідач не має власного житла та транспортного засобу, проживає разом з батьками та ріднею, не має професії (спеціальності), тому працював лише за мінімальну заробітну плату.

Вказані доводи не були заперечені позивачкою.

Також під час судового розгляду не було встановлено, що відповідач мав витрати майнового характеру тощо у спірний період, які б вказували на те, що його матеріальний стан дозволяв сплачувати своєчасно та в повному обсязі щомісячні платежі по аліментам.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

За таких обставин, колегія суддіввважає, що наявні підстави для зменшення розміру неустойки (пені) до 70 000грн.

Стосовно доводів апеляційної скарги про стягнення судом витрат на професійну правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК).

Частинами першою, другою статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У позовній заяві позивачка просила стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000грн.

На підтвердження розміру понесених позивачкою витрат на правову допомогу представником позивачки суду першої інстанції було надано:

- копію договору № 10042325 про надання правової допомоги/юридичних послуг, укладеного 10 квітня 2023 року між ОСОБА_2 (замовник) та ТОВ «Центр правової допомоги у м. Київ» (виконавець), згідно якого виконавець зобов`язується за дорученням замовника надати юридичні послуги/правову допомогу, яка полягає у подачі позовної заяви про призначення аліментів та відшкодування аліментів за останні п`ять років (с.с.49-50);

- копію акту приймання-передачі послуг № 10042325 від 26 квітня 2023 року до вказаного договору, відповідно до якого виконавець надав, а замовник прийняла юридичні послуги/правову допомогу щодо подання до суду позовної заяви про призначення аліментів та відшкодування аліментів за останні п`ять років. Вартість послуг виконавця

склала 6 000грн (с.с.54).

Частина 2 статті 141 ЦПК України визначає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка заявила три позовні вимоги: про збільшення розміру аліментів; стягнення пені; надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Судом першої інстанції задоволена одна позовна вимога про стягнення пені, тому відповідач повинен відшкодувати позивачці понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 2 000грн.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення пені та стягуючи судові витрати, суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, не оцінив надані докази, неправильно застосував норми матеріального права, допустив порушення норм процесуального права, тому колегія суддів змінює рішення суду в цій частині.

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду підлягає зміні в частинні розміру стягнення, також підлягає зміні рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь держави судового збору до мінімального розміру, визначеному Законом України «Про судовий збір», а саме до 1211грн 20коп.

Відповідно до частини 7статті 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За подання апеляційної скарги відповідач сплатив судовий збір у сумі 4 353грн 81коп.

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню (75,88% від оспорюваної суми), відповідачу підлягає компенсації за рахунок держави судовий збір у розмірі 3 303грн 67коп., так як позивачка звільнена від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення пені.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Боркова Сергія Прокоповича задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 неустойки (пені), витрат на правову допомогу та судового збору змінити, зменшивши їх розмір з 290 253грн 75коп. до 70 000грн, з 6 000грн до 2 000грн та з 2 147грн 20коп. до 1 211грн 20коп.

Компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 3 303грн 67коп.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук