Справа № 303/4331/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 липня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 вересня 2023 року у складі судді Монича В.О., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Позов мотивовано тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2018 року шлюб між сторонами розірвано та стягнено з позивача на користь відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, з моменту набрання рішенням суду законної сили матеріальне становище позивача істотно змінилося. 14 жовтня 2022 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 та у зв`язку з погіршенням стану його бабусі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснює постійний догляд за нею і матеріально її забезпечує з початку 2023 року, оскільки бабуся проживає з ними, що є підставою для зменшення розміру стягнених рішенням суду аліментів.

За наведених обставин позивач просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 308/3590/18 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 вересня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено. Зменшено розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2018 року, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 вересня 2023 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 17 квітня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Закарпатського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанову касаційного суду мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що предметом спору у цій справі є зменшення розміру аліментів та не стосується стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплати додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексації аліментів, зміни способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділу майна подружжя, а тому не може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального прав. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що з доданих позивачем до позовної заяви доказів вбачається, що останній є офіційно працевлаштованим та має сталий дохід. Вказує, що матеріальний стан позивача значно покращився у порівнянні з 2018 роком, про що свідчить подана ним довідка про стан сплати аліментів. Крім цього, звертає увагу, що про достатність доходу сім`ї позивача також свідчить той факт, що позивач не перебуває на обліку у департаменті соціальної політики Ужгородської міської ради як одержувач компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі та йому не призначено державну соціальну допомогу по причині перевищення середньомісячного сукупного доходу рівня прожиткового мінімуму для сім`ї. Зазначає, що бабуся позивача є пенсіонером по віку та отримує пенсію, відтак має власний дохід, однак довідки про отримуваний нею розмір пенсії позивач не додав. Вказує, що також не є належними та допустимими доказами факт оплати позивачем навчання його дружини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку зі зміною матеріального стану позивача, що пов`язано з потребою за доглядом і утриманням бабусі ОСОБА_5 , визначений судом розмір аліментів слід змінити, присудивши на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) позивача.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, N 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Згідно з п.7 ч.3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина перша статті 277 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент звернення з позовною заявою) для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, зокрема, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Частина четверта статті 274 ЦПК України містить імперативну норму, яка визначає перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження. Цей перелік ґрунтується на класифікації справ за матеріально-правовою ознакою, тобто за характером спірних матеріально-правових відносин.

Так, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (пункт 1 частини перша та друга статті 274 ЦПК України).

У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя (пункт 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України).

Предметом спору у цій справі є зменшення розміру аліментів на дитину, стягнених рішенням суду.

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області ухвалою від 22 травня 2023 року відкрив провадження у цій справі та призначив її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в справі спір виник з сімейних відносин, та не стосувався стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплати додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексації аліментів, зміни способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділу майна подружжя, а тому ця справа не могла бути розглянутою за правилами спрощеного позовного провадження.

Аналогічний правовий висновок щодо вирішення вказаного процесуального питання викладено в постановах Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 676/2582/23, від 24 січня 2024 року у справі №752/1058/23, від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22-ц.

Таким чином, суд першої інстанції в порушення п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Вирішаючи спір по суті, колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2018 року, ухваленим у справі № 308/3590/18, шлюб між сторонами розірвано, з ОСОБА_2 стягнено аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до постанови головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Ярешка Д. В. від 29 січня 2020 року на підставі виконавчого листа №308/3590/18 із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.18).

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, він уклав інший шлюб і здійснює постійний догляд за своєю бабусею.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрували шлюб 14 квітня 2022 року, актовий запис № 1284 (а.с.9).

Відповідно до довідки приватного підприємства «Ужгородський будинковий сервіс» від 05 січня 2023 року №2 ОСОБА_2 проживає без реєстрації разом із дружиною ОСОБА_4 та бабусею ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.19).

Згідно з медичного висновку від 12 січня 2023 року №18 ОСОБА_5 має порушення функцій організму, через що не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує постійного догляду (а.с.19).

У відповіді на адвокатський запит від 08 травня 2023 року сімейний лікар-терапевт ОСОБА_7 зазначив, що ОСОБА_5 в силу вікових змін має ряд захворювань, які потребують постійного контролю та регулярного прийому відповідних лікарських засобів (а.с.43-44).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що після ухвалення 23 жовтня 2018 року судового рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , сімейний стан та, відповідно, матеріальне становище позивача змінилося у зв`язку з укладенням іншого шлюбу. Водночас зміни у матеріальному становищі позивача відбулися у бік його погіршення, враховуючи, що останній проживає разом не тільки зі своєю дружиною, а й бабусею, яка потребує постійного догляду, оскільки у неї наявні порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, у зв`язку з чим позивач несе додаткові витрати, такі як: оплата комунальних послуг, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.45,93-100), та оплатою лікарських засобів, що теж підтверджується квитанціями (а.с.28-33, 101-102).

Відповідно до доданих до відзиву на апеляційну скаргу додаткових доказів понесення значних витрат на утримання ОСОБА_5 , а саме придбання для останньої медичних препаратів за призначенням лікаря вартістю 7156 грн. (дата чеку 04.09.2023) і вартістю 7356,90 грн. (дата чеку 28.10.2023), здачею аналізів вартістю 550 грн. і низки чеків на придбання ліків уже після ухвалення рішення вбачається, що такі витрати є постійними.

Ці обставини відповідно до положень статті 192 СК України є самостійною підставою для зміни розміру аліментів. Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача про зменшення розміру аліментів, через зміну його сімейного стану та погіршення матеріального становища, обґрунтовані належними та допустимими доказами, таке зменшення не буде порушувати право дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини (ст. 27 Конвенції про права дитини), відтак визначений рішенням суду від 23 жовтня 2018 року розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина сторін слід зменшити до 1/4 частини доходів позивача, що відповідатиме приписам ст. 192 СК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріальний стан позивача значно покращився у порівнянні з 2018 роком спростовуються матеріалами справи, а саме розрахунком заборгованості зі сплати аліментів (а.с.37), згідно якого станом на 24 березня 2023 року заборгованість зі сплати аліментів у позивача відсутня. Колегія суддів зазначає, що згідно з відомостей відображених у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів дійсно можна прослідкувати те, що в період із січня 2020 року по лютий 2023 року розмір стягнутих з позивача аліментів зріс із 5785,04 грн. до 20 397,28 грн., однак це не свідчить про покращення майнового стану позивача, оскільки за цей період розмір аліментів в середньому коливався від 5785,04 грн до 7420,91 грн., а виплата аліментів у грудні 2022 року у розмірі 19 489,08 грн. не може свідчити про значне покращення матеріального становища позивача, адже вона є одноразовою сумою, що може свідчити про виплату премії, матеріальної допомоги, відпускних, тощо. Те саме стосується виплати за лютий 2023 року у розмірі 20 397,28 грн., оскільки в січні 2023 року виплата зі сплати аліментів склала 8600,26 грн., а вже у березні 2023 року - 1114,70 грн.

Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги щодо не призначення позивачеві державної соціальної допомоги по причині перевищення середньомісячного сукупного доходу рівня прожиткового мінімуму для сім`ї, оскільки таке не свідчить ані про покращення, ані про погіршення майнового стану позивача, а лише свідчить про те, що сукупний середньомісячний дохід сім`ї перевищує прожитковий мінімум для сім`ї.

Колегія суддів також вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що бабуся позивача отримує пенсію, а відтак має власний дохід, оскільки це не спростовує того факту, що остання потребує постійного стороннього догляду і саме позивач такий догляд здійснює, що підтверджується належними та допустимими доказами.

Водночас слід погодитися із доводами апеляційної скарги про те, що не є належними та допустимими доказами факт оплати позивачем навчання його дружини, оскільки як вбачається з довідки №2585 від 09 травня 2023 року, виданої заступником декана факультету післядипломної освіти та доуніверситетської підготовки ДВНЗ «УжНУ» А. Ілько (а.с.46), дружина позивача ОСОБА_4 була зарахована на курси спеціалізації із фаху «Фізична та реабілітаційна медицина» за денною формою із 01 лютого 2023 року по 31 травня 2023 року, однак це не є предметом доказування у контексті спірних правовідносин.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 вересня 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2018 року та стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_2 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки всіх видів доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 31 липня 2024 року.

Головуючий:

Судді: