Провадження № 2/185/776/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Юдіної С.Г., за участю секретаря судового засідання Мінарської О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про скасування арешту з майна, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просила суд : скасувати арешт накладений постановою старшого слідчого по ОВС СУ ГУ МВС України у Дніпропетровській області Мікаіловим М.Г. від 26.02.2010 року на нерухоме майно ОСОБА_2 , а саме 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених п. 10, ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст, 152, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 296 КК України.

Постановою старшого слідчого по ОВС СУ ГУ МВС України у Дніпропетровській області Мікаіловим М.Г. від 26.02.2010 року на нерухоме майно ОСОБА_2 , а саме 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених п. 10, ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст, 152, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 296 КК України. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.03.2010 року застосовні до ОСОБА_2 примусові заходи медичного характеру-поміщення в психіатричну лікарню з суворим наглядом. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер у віці 32 років. Позивачка є рідною матір`ю ОСОБА_2 та його спадкоємицею. Однак отримати спадщину на належне сину майно вона не може у зв`язку з арештом накладеним в рамках слідства по кримінальній справі на підставі КПК 1960 року та не знятий до теперішнього часу. Наявність вказаного арешту призводить до порушення її прав і законних інтересів, перешкоджає вільно розпоряджатися майном.

Ухвалою від 03.11.2023 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом /повідомленням сторін.

Ухвалою від 10.01.2024 року за клопотання представника позивача замінено неналежного відповідача Головне управління Національної поліції у Дніпропетровській області на належного - Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області.

Відповідачем надано до суду відзив, де зазначено, арешт на майно ОСОБА_2 був накладений постановою старшого слідчого по ОВС СУ ГУ МВС України у Дніпропетровській області Мікаіловим М.Г. від 26.02.2010 року. До Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Дніпропетровській області кримінальна справа № 35092819 за обвинуваченням ОСОБА_2 не поверталася, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування арешту з майна.

Представник позивача адвокат Євдокимова Ю.В. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, справа розглянути за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами.

Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17.11.1998 року квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . (а.с.23)

ОСОБА_1 є рідною матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 . (а.с. 8)

Постановою старшого слідчого по ОВС СУ ГУ МВС України у Дніпропетровській області Мікаіловим М.Г. від 26.02.2010 року накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 , а саме на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з обвинуваченням його у вчиненні злочинів, передбачених п. 10, ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 296 КК України. (а.с. 17)

Кримінальна справа в межах якої було накладено арешт на нерухоме майно розглянута в судовому порядку.Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.03.2010 року до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно ст. 94 КК України, застосовані примусові заходи медичного характеру поміщення до психіатричної лікарні з суворим наглядом. (а.с. 9-16)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_2 . (а.с.7)

Згідно довідки КП Павлоградське МБТІ від 29.09.2022 року, право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1 1/2 частка та ОСОБА_2 1/2 частка квартири, на підставі свідоцтва про право власності. Згідно постанови ст. слідчого ВВС СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Мікаілова М.Г. на 1/2 частку вказаної квартири яка належить ОСОБА_2 накладено арешт. (а.с. 20)

Відповідно до ст. 126 КПК України 1960 року арешт майна міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Накладений на майно арешт може бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба, або у разі закриття кримінальної справи відповідно до ст. 214 КПК України 1960 року. Після надходження кримінальної справи до суду питання щодо скасування арешту може бути вирішено судом в порядку, передбаченому статтями 248, 282 КПК України 1960 року, або при постановленні вироку, відповідно до ст. 324 КПК України 1960 року.

Згідно з п. 7 та 8 частини першої статті 324 КПК України 1960 року постановляючи вирок, суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, на чию користь та в якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому, а також кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на його стаціонарне лікування, якщо цивільний позов не був заявлений; що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Водночас, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виникають з цивільних правовідносин та відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 р. у справі №727/2878/19.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, арешт на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом.

Відповідно до пункту дев`ятого розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Суд враховує, що кримінальнасправа в межах якої було накладено арешт на нерухоме майно, розглянута в судовому порядку. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.03.2010 року до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно ст. 94 КК України, застосовані примусові заходи медичного характеру поміщення до психіатричної лікарні з суворим наглядом. Цивільні позови не були заявлені. Конфіскація майна не застосовувалася.

Позивачка є спадкоємцем після померлого сина ОСОБА_2 .

Продовження арешту майна, призводить до порушення її прав і законних інтересів, що суперечить положенням ст. 41 Конституції України.

Наявність обтяження у вигляді арешту на 1/2 частку квартири належну спадкоємцю, перешкоджає позивачці у отриманні спадщини після смерті сина та перешкоджає їй вільно розпоряджатися своєю 1/2 часткою даної квартири. Неможливість скасування арешту в позасудовому порядку в іншій спосіб, викликає необхідність у захисті прав позивачки шляхом скасування такого арешту, отже суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд не стягує судові витрати з відповідача, у зв`язку з проханням позивачки покласти судові витрати на неї.

На підставі викладеного, керуючись258, 259, 263, 264, 265 ЦПКУкраїни, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про скасування арешту з майна- задовольнити.

Скасувати арешт накладений постановою старшого слідчого по ОВС СУ ГУ МВС України у Дніпропетровській області Мікаіловим М.Г. від 26.02.2010 року на нерухоме майно ОСОБА_2 , а саме 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з обвинуваченням останнього у вчиненні злочинів, передбачених п. 10, ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 296 КК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Учасники справи:

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Відповідач:

Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, , 49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, 20-А.

Суддя С. Г. Юдіна