ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7832/24 Справа № 201/4736/24 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Барильської А.П., Демченко Е.Л.,

при секретарі - Усик А.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення осіб апеляційну скаргу Маріупольського міського центру зайнятості на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2024 року у справі за позовом Маріупольського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року Маріупольський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач перебувала на обліку в Центрі зайнятості у період з 02.12.2021 по 08.08.2022, та відносно неї Центром зайнятості було прийнято наступні рішення: HT 211202 від 02.12.2021: надати статус безробітного з 02.12.2021; призначити допомогу по безробіттю з 02.12.2021 по 28.08.2022; розпочати виплату допомоги по безробіттю з 02.12.2021; НТ 220808 від 08.08.2022: припинити виплату допомоги по безробіттю з 08.08.2022; НТ 220808 від 08.08.2022: припинити реєстрацію з 08.08.2022 у зв`язку з початком зайнятості особи; HT221207 від 07.12.2022: повернути кошти з 06.06.2022 по 07.08.2022, сума боргу 19834,34 грн.

За результатами звірки з Державною прикордонною службою України від 28.10.2022 виявлено, що відповідач перебував за кордоном з 07.05.2022 по 08.06.2022. На підставі даної інформації Маріупольським міським центром зайнятості відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 № 60/62 було проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітного та виплати їй матеріального забезпечення.

Розслідуванням було встановлено, що в період перебування на обліку в Маріупольському міському центрі зайнятості в якості безробітної та отримання допомоги по безробіттю Відповідач перебувала закордоном понад 30 календарних днів з 07.05.2022 по 08.06.2022. За даними розслідування фахівцями Центру зайнятості було складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 21-12/22 від 07.12.2022. Наказом Центру зайнятості №78 від 08.12.2022 було прийнято рішення про відшкодування відповідачем допомоги по безробіттю у сумі 19 834 грн 34 коп.

У зв`язку з викладеним, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Маріупольського міського центра зайнятості незаконно отриману допомогу по безробіттю на суму 19 834,34 грн та судовий збір.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2024 року у задоволенні позову Маріупольського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів, відмовлено.

Не погодившись з такими рішеннями суду, Маріупольський міський центр зайнятості звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Від відповідачки ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити оскаржуване рішення суду без змін.

Від Маріупольського міського центру зайнятості до суду надійшла відповідь на відзив, у якій останній заперечував щодо доводів відзиву позивачки та наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що відповідач перебувала на обліку в Центрі зайнятості у період з 02.12.2021 по 08.08.2022, та відносно нього Центром зайнятості було прийнято наступні рішення: HT 211202 від 02.12.2021: надати статус безробітного з 02.12.2021; призначити допомогу по безробіттю з 02.12.2021 по 28.08.2022; розпочати виплату допомоги по безробіттю з 02.12.2021; НТ 220808 від 08.08.2022: припинити виплату допомоги по безробіттю з 08.08.2022; НТ 220808 від 08.08.2022: припинити реєстрацію з 08.08.2022 у зв`язку з початком зайнятості особи; HT221207 від 07.12.2022: повернути кошти з 06.06.2022 по 07.08.2022, сума боргу 19834,34 грн.

Позивач посилається на те, що за результатами звірки з Державною прикордонною службою України від 28.10.2022 виявлено, що відповідач перебував за кордоном з 07.05.2022 по 08.06.2022.

Згодом, на підставі даної інформації Маріупольським міським центром зайнятості відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 № 60/62 було проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітного та виплати їй матеріального забезпечення.

Розслідуванням було встановлено, що в період перебування на обліку в Маріупольському міському центрі зайнятості в якості безробітної та отримання допомоги по безробіттю відповідач перебувала закордоном понад 30 календарних днів з 07.05.2022 по 08.06.2022.

За даними розслідування фахівцями Центру зайнятості було складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 21-12/22 від 07.12.2022.

Наказом Центру зайнятості №78 від 08.12.2022 було прийнято рішення про відшкодування відповідачем допомоги по безробіттю у сумі 19 834 грн 34 коп.

Разом з цим, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачем не надано, а судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач перебував за кордоном понад 30 календарних днів з 07.05.2022 по 08.06.2022.

Натомість, відповідач у своєму відзиві зазначає про перетин державного кордону 02.06.2022 з метою евакуації із м. Маріуполь у зв`язку із збройною агресією РФ та повернення у м. Вінниця 08.06.2022 та вказане не спростовано відповідачем.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено, що фактично ОСОБА_1 перетинала державний кордон з метою захисту себе від можливих протиправних дій з боку окупаційної влади м. Маріуполя, а не з метою здійснення діяльності направленої на отримання прибутку за межами України, та загальний період перебування відповідача за кордоном не перевищував 30 днів, доказів протилежного суду не надано та судом не встановлено.

Крім того, суд вважав, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відсутні будь-які докази того, що позивач нарахував на користь відповідача допомогу по безробіттю в результаті примусу, в результаті рахункової помилки та/або в результаті недобросовісних дій відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду виходячи з наступних підстав.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Виходячи з аналізу вказаних норм закону, повернення допомоги по безробіттю можливо у випадках, коли особа навмисно подала недостовірні відомості, тобто в діях зазначеної особи має бути наявний прямий умисел, тобто намір ввести в оману орган державної влади.

Колегія суддів повністю погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, які б підтверджували, що відповідач ОСОБА_1 діяла недобросовісно.

Більш того, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу щодо перебування відповідача за кордоном більше 30 днів.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Між тим, тягар доказування недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум, тому згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України ці обставини має довести позивач.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Оскільки при вирішенні спору не було встановлено, що позивач (платник грошових коштів) довів факт недобросовісності відповідача (набувача грошових коштів), а тому немає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення надміру виплаченої державної допомоги.

Колегія суддів зазначає, що при розгляді цієї справи може бути враховано рішення Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України» щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, щодо необхідності додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном.

Європейський суд з прав людини вказує, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Рисовський проти України», заява № 29979/04, від 20 жовтня 2011 року).

Разом з тим, Європейський суд з прав людини зазначає, що вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах (рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, від 02 грудня 2011 року).

Враховуючи встановлені у справі обставини, соціальний статус відповідача, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що примусове стягнення надміру виплаченої державної допомоги по безробіттю може призвести до покладення на ОСОБА_1 надмірного тягаря.

Таким чином, оскільки грошові кошти у вигляді державної допомоги по безробіттю надані позивачем добровільно та за відсутності недобросовісності зі сторони відповідача, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Суд першої інстанції дав належну правову оцінку наявним у справі доказам та з урахуванням всіх обставин у справі правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги Маріупольського міського центру зайнятості щодо доведення факту перебування відповідачки за кордоном більше ніж 30 днів, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів цього. До апеляційної скарги не додано довідку з Державної прикордонної служби про перетинання державного кордону відповідачем, або іншого документу на підтвердження заявлених вимог.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального і процесуального права на свій розсуд, містять посилання на докази, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Інші доводи апеляційної скарги позивача не впливають на правильність висновків суду першої інстанції. Крім того, наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Маріупольського міського центру зайнятості - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

А.П. Барильська

Е.Л. Демченко