суддів Ткача І. В., Банаська О. О., Власова Ю. Л., Уркевича В. Ю.
до постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.07.2024 у справі № 573/1020/22(провадження № 14-40цс23)
1. Велика Палата Верховного Суду розглянула в порядку спрощеного позовного провадження справу № 573/1020/22 (провадження № 14-40цс23) за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Білопільського міського голови Зарка Юрія Васильовича (далі - відповідач 1), Білопільської міської ради (далі - відповідач 2), Комунального підприємства Білопільської міської ради «Куянівське торгово-комунальне підприємство» (далі - КП «КТКП», відповідач 3) про визнання незаконним і скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою Білопільського міського голови Зарка Ю. В. на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 05.10.2022 та постанову Сумського апеляційного суду від 29.12.2022.
2. Велика Палата Верховного Суду постановою від 10.07.2024 у справі № 573/1020/22 касаційну скаргу Білопільського міського голови Зарка Ю. В. залишила без задоволення, рішення Білопільського районного суду Сумської області від 05.10.2022 та постанову Сумського апеляційного суду від 29.12.2022 - без змін.
3. Залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, Велика Палата Верховного Суду підсумувала, що Закон України від 13 травня 2014 року № 1255-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» (далі - Закон № 1255-VII) був прийнятий з метою захисту прав інвесторів, а тому дія норми пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) поширюється лише на посадових осіб юридичної особи - виконавчий орган товариства, членів наглядової ради акціонерного товариства та загалом посадових осіб будь-якого господарського товариства, а також інших осіб товариства, наділених організаційно-розпорядчими чи адміністративними функціями (пункт 83).
4. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що додаткова підстава розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, передбачена пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України - припинення повноважень посадових осіб, поширюється лише на членів виконавчого органу господарських товариств (пункт 85).
5. Здійснивши текстуальний системний аналіз статей 961 - 100 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України), Велика Палата Верховного Суду вказала, що критеріями застосування частини третьої статті 99 ЦК України і пункту 5 частини третьої статті 41 КЗпП України є:
? порядок створення юридичної особи (юридична особа приватного права),
? форма організації (товариство) (пункт 98).
7. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у справі, яка розглядається, між сторонами виник індивідуальний трудовий спір, а норми права щодо діяльності господарських товариств на спірні правовідносини не поширюються (зокрема, частина третя статті 99 ЦК України і пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України) (пункт 109).
8. Тобто звільнення позивача у справі, що розглядається, на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України є помилковим, оскільки ця норма права стосується лише члена виконавчого органу господарських товариств (правління, дирекція тощо), яким КП «КТКП»не є, а ОСОБА_1 не є спеціальним суб`єктом, щодо якого може бути застосований пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України (пункти 111, 112).
9. Згідно із частиною третьою статті 35 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.
10. З постановою Великої Палати Верховного Суду від 10.07.2024 у справі № 573/1020/22 (провадження № 14-40цс23) не погоджуємось та вважаємо за необхідне викласти окрему думку, суть якої полягає в такому.
Щодо предметної юрисдикції спорів про звільнення керівника чи члена виконавчого органу юридичної особи
11. Стаття 124 Конституції України визначає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
12. За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
13. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
14. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
15. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
16. У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
17. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
18. За приписами частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України від 06 листопада 1991 року № 1798-XII (в актуальній редакції, далі - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
19. У пункті 3 частини першої статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
20. За змістом цього припису перелік спорів, що виникають із корпоративних відносин і належать до юрисдикції господарських судів, охоплює, зокрема, спори, пов`язані з управлінням юридичною особою.
21. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
22. Звертаємо увагу, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання щодо юрисдикційності спору про звільнення чи відсторонення від виконання обов`язків керівника чи члена виконавчого органу юридичної особи.
23. Зокрема в постанові від 15.09.2020 у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила узагальнюючий висновок щодо розмежування юрисдикційності спорів між керівниками чи членами органу управління суб`єктів господарювання. За правилами цивільного судочинства розглядаються спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини першої статті 41 цього Кодексу (припинення повноважень за частиною третьою статті 99 ЦК України). До юрисдикції господарського суду належать спори, у яких позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за частиною третьою статті 99 ЦК України, пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оскаржує законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого припинення повноважень (звільнення).
У постанові від 13.10.2020 у справі № 683/351/16-ц (провадження № 14-113цс20) Велика Палата Верховного Суду встановила, що позивач працював на посаді голови правління Старокостянтинівського РСТ та постановою позачергових зборів уповноважених товариства від 02.02.2016 припинено його повноваження як голови правління та звільнено із займаної посади за пунктом 5 статті 41 КЗпП України, тому з урахуванням установлених обставин дійшла висновку, що вказаний спір необхідно розглядати за правилами господарського судочинства.
24. З викладеного слідує, що Велика Палата Верховного Суду визначила юрисдикцію господарського суду у справах щодо звільнення чи відсторонення від виконання обов`язків керівника чи члена виконавчого органу юридичної особи на підставі пункту 5 частини першої статті 41 цього Кодексу, виходячи з того, що такі спори по своїй суті є корпоративними та пов`язані, зокрема, з управлінням діяльністю юридичної особи.
Щодо правової підстави для звільнення керівника комунального підприємства
25. Так, у справі, що переглядається, позивач оспорює припинення його повноважень та звільнення з посади директора комунального підприємства, оскільки вважає, що посада директора комунального підприємства не відноситься до кола суб`єктів трудових правовідносин, до яких може застосуватися додаткова підстава звільнення, визначена пунктом 5 статті 41 КЗпП України.
26. Відповідно до частин першої та другої статті 169 ЦК України територіальні громади діють у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (комунальні підприємства, спільні комунальні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.
27. У частині першій статті 62 ГК України (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.
28. Згідно із частиною першою статті 63 ГК України залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні може діяти, зокрема, комунальне підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади.
29. Відповідно до частин третьої - четвертої статті 63 ГК України залежно від способу утворення (заснування) та формування статутного капіталу в Україні діють підприємства унітарні та корпоративні. Унітарне підприємство створюється одним засновником, який виділяє необхідне для того майно, формує відповідно до закону статутний капітал, не поділений на частки (паї), затверджує статут, розподіляє доходи, безпосередньо або через керівника, який призначається (обирається) засновником (наглядовою радою такого підприємства у разі її утворення), керує підприємством і формує його трудовий колектив на засадах трудового найму, вирішує питання реорганізації та ліквідації підприємства.
30. Згідно з положеннями пунктів 1.1 - 1.3 статуту КП «КТКП» останнє є комунальним унітарним комерційним підприємством, створеним відповідно до законодавства.
31. Засновником КП «КТКП» є Білопільська міська рада, КП «КТКП» створено на базі комунального майна, що є спільною власністю Білопільської міської ради.
32. Власником (кінцевим беніфіціаром) та органом управління майном КП «КТКП» є Білопільська міська рада. КП «КТКП» підпорядковане, підзвітне та підконтрольне Білопільській міській раді, міському голові, виконавчому комітету та профільному заступнику міського голови.
33. Пунктом 4.1 статуту КП «КТКП» визначено, що КП «КТКП» є юридичною особою приватного права, створено відповідно до ЦК України. Права та обов`язки юридичної особи КП «КТКП» набуває з дня його державної реєстрації.
34. Також пунктами 7.1 - 7.3 статуту КП «КТКП» визначено, що управління КП «КТКП» здійснюється Білопільською міською радою. Поточне керівництво (оперативне управління) КП «КТКП» здійснює керівник КП «КТКП» - директор, який призначається на посаду і звільняється з неї Білопільським міським головою відповідно до закону. Строк контракту, права, обов`язки і відповідальність директора, умови його матеріального забезпечення, інші умови визначаються контрактом.
35. У пункті 7.4 статуту КП «КТКП» зазначено, зокрема, що директор КП «КТКП» діє без довіреності від імені КП «КТКП», представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших органах, у відносинах з іншими юридичними та фізичними особами, підписує від його імені документи та видає довіреності і делегує право підпису документів іншим посадовим особам підприємства, укладає договори, відкриває в органах Державної казначейської служби України та установах банків поточні та інші рахунки. Самостійно вирішує питання діяльності КП «КТКП» за винятком тих, що віднесені законодавством та цим статутом до компетенції Білопільської міської ради.
36. Як зазначалося, комунальні підприємства, засновані на власності територіальної громади, що є єдиним власником відповідного підприємства, вважаються унітарними. Отже, КП «КТКП»є комунальним унітарним підприємством.
37. Частинами першою - шостою статті 65 ГК України унормовано, що управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу.
Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.
Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.
У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін.
Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.
Керівника підприємства може бути звільнено з посади достроково на підставах, передбачених договором (контрактом) відповідно до закону.
38. Варто зауважити, що зазначені правові норми є правовою підставою для укладання контракту з керівником підприємства незалежно від форми власності.
39. Відповідно до частин першої - четвертої статті 78 ГК України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).
40. Частина сьома статті 78 ГК України визначає, що органами управління комунального унітарного підприємства є керівник підприємства, який призначається (обирається) органом, до сфери управління якого належить підприємство, або наглядовою радою цього підприємства (у разі її утворення) і є підзвітним органу, який його призначив (обрав); наглядова рада підприємства (у разі її утворення), яка в межах компетенції, визначеної статутом підприємства та законом, контролює і спрямовує діяльність керівника підприємства.
41. З огляду на повноваження засновника унітарного підприємства, що визначені статтею 63 ГК України, можна зробити висновок, що засновник унітарного підприємства володіє всіма правами, належними власнику корпоративних прав.
42. Отже, саме територіальні громади набувають і здійснюють корпоративні права у комунальному унітарному підприємстві опосередковано через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
43. Відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 1255-VII, члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов`язків, якщо в установчих документах не визначені підстави усунення членів виконавчого органу від виконання своїх обов`язків.
44. Офіційне тлумачення цієї норми права міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010.
45. Конституційний Суд України у Рішенні від 12.01.2010 у справі № 1-2/2010 про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України зазначив, що зміст положень статті 99 ЦК України треба розуміти як право компетентного (уповноваженого) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу щодо виконання обов`язків, які він йому визначив, у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним.
46. Законом № 1255-VII внесено зміни до частини третьої статті 99 ЦК України.
47. Так, відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України, в редакції Закону № 1255-VII, повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
48. Одночасно, як механізм практичної реалізації цієї норми права, Законом № 1255-VII частину першу статті 41 доповнено пунктом 5 такого змісту: «5) припинення повноважень посадових осіб».
49. Отже, згідно з пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.
50. Припинення повноважень члена виконавчого органу підприємства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (розірвання із ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу підприємства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України.
51. Отже, пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України кореспондується з положеннями частини третьої статті 99 ЦК України.
52. Необхідність таких норм зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу підприємства право на управління ним.
53. За цих умов і припинення трудового договору з керівником підприємства також залежить саме від суб`єктивної волі власника.
54. Тобто у разі якщо спір стосується припинення повноважень члена виконавчого органу, то на такі правовідносини поширюються положення частини третьої статті 99 ЦК України.
55. З огляду на передбачену законодавством процедуру припинення повноважень члена виконавчого органу позивач, у розумінні пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, був посадовою особою комунального підприємства, а тому на нього поширюється підстава для звільнення, передбачена пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України.
Щодо юрисдикції цього спору
56. За приписом частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання.
57. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема, у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України.
58. Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності.
59. Зважаючи на це, зміст положень частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав. Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.Подібні за змістом висновки зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 30.01.2019 у справі № 145/1885/15-ц, від 10.04.19 у справі № 510/456/17 та від 19.02.2020 у справі № 145/166/18.
60. Реалізація учасниками підприємства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.
61. Як зазначалося вище, правила пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України кореспондуються з положеннями частини третьої статті 99 ЦК України.
62. Водночас оскільки законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства, прийнятих відповідно до нього, то відповідно і положення пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України регулюють трудові відносини посадових осіб усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності. Тобто наведені положення можуть застосовуватись як до господарських організацій приватного права, так і до господарських організацій, належних державі чи територіальній громаді.
63. У відносинах з особою, яка виконує функції виконавчого органу, у цій справі ? директор комунального підприємства, що перебуває укомунальній власності, територіальна громада (через орган місцевого самоврядування) не може бути обмежена у реалізації власних корпоративних прав у частині припинення повноважень члена виконавчого органу комунального підприємства щодо виконання обов`язків. Підстав для звуженого застосування вказаних положень КЗпП України немає.
64. Іншими словами, саме територіальна громада набула та здійснює корпоративні права у КП «КТКП» опосередковано через Білопільського міського голову Зарка Ю. В. , у межах їі компетенції, встановленої законом.
65. Отож спір щодо припинення повноважень виконавчого органу (директора) комунального підприємства є спором, який виник із корпоративних відносин, оскільки стосується реалізації уповноваженим органом компетенції щодо формування виконавчого органу та припинення його повноважень.
66. Відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України «Про культуру».
67. Тобто до компетенції міського голови належить здійснення розпорядчих функцій та прийняття рішень, зокрема, щодопризначення та звільнення виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад.
68. Отже, у цій справі виникли корпоративні правовідносини щодо реалізації відповідчем 2 в особі Білопільського міського голови Зарка Ю. В. своїх корпоративних прав в управлінні КП «КТКП», зокрема, щодо призначення та звільнення керівника комунального підприємства ОСОБА_1 .
69. З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи випливає, що відповідач 2 в особі Білопільського міського голови Зарка Ю. В., звільнивши розпорядженням № 39-К від 09.08.2022 ОСОБА_1 з посади директора КП «КТКП», відповідно до покладених на нього завдань реалізував корпоративне право на участь в управлінні КП «КТКП» через прийняття відповідного розпорядження.
70. Водночас КП «КТКП» є створеною Білопільською міською радою юридичною особою, яка здійснює господарську діяльність, а тому реалізація компетентним органом (у спірних правовідносинах - відповідач 2 в особі Білопільського міського голови Зарка Ю. В.) права на припинення повноважень директора КП «КТКП» можливе в порядку реалізації нею своїх корпоративних прав, отож правовою підставою такого звільнення правомірно визначено пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України.
71. Зі свого ж боку директор КП «КТКП»», який шляхом здійснення адміністративно-розпорядчих функцій реалізує основний обсяг управлінської компетенції власника майна підприємства, є спеціальним суб`єктом, на якого поширюються наведені вище положення.
72. З огляду на те, що повноваження позивача як керівника юридичної особи припинені за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, він фактично оскаржує рішення органу управління (власника) щодо такого припинення, а інші позовні вимоги є похідними, тому цей спір має розглядатися за правилами господарського судочинства.
74. Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
75. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
76. За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій помилково визначили предметну юрисдикцію спору, розглянувши справу в порядку цивільного судочинства, оскільки не врахували, що спір стосується саме правомірності припинення повноважень виконавчого органу КП «КТКП».
77. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду розглянула справу № 573/1020/22, в якій оспорюєтьсяприпинення повноважень виконавчого органу (директора) комунального підприємства згідно з пунктом 5 статті 41 КЗпП України, без відступу від своїх висновків, викладених, зокрема, в постановах від 15.09.2020 у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19), від 13.10.2020 у справі № 683/351/16-ц (провадження № 14-113цс20), що створює юридичну невизначеність, позбавляє можливості чітко і без жодних складнощів визначати судочинство, за правилами якого спір підлягає розгляду.
78. Оскільки суди розглянули по суті корпоративний спір, який належить розглядати в порядку господарського судочинства, Велика Палата Верховного Суду повинна була ухвалені рішення скасувати із закриттям провадження у справі.
Судді І. В. Ткач