Справа № 180/1593/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 р. Суддя Марганецького міського суду Дніпропетровської області Хомченко С.І. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною власністю подружжя,-

В С ТА НО ВИ В :

30 липня 2024 року до Марганецького міського суду Дніпропетровської області надійшла вказана позовна заява.

Позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вимоги до позовної заяви визначені статтями 175-177 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Як вбачається із змісту позовної заяви та доданих до неї документів, позивач просить суд визначити, що автомобіль Chevrolet Lacetti 2012 року випуску, д.г.з. НОМЕР_1 (номер кузова, шасі, рами) KL1NP19B1CK771201є спільною сумісною власністю подружжя з визначенням часток по частки кожному.

Однак, всупереч вказаним вимогам закону, позивачем не надано копію свідоцтва про реєстрацію спірного транспортного засобу.

З наданих позивачем документів (копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) не можливо встановити власника на автомобіль Chevrolet Lacetti 2012 року випуску, д.г.з. НОМЕР_1 .

Крім того, відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Відповідно до п. 22 Пленуму ВСУ N 11 від 21.12.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду.

Так, позивачем у позові вказано ціну позову: 121 000,00 грн. та відповідно сплачено 1211,60 грн. судового збору. Як вказує позивач, вартість спірного автомобіля визначена ним виходячи із визначеної у публікації про продаж транспортного засобу вартості автомобіля в 6000 доларів США, вартість частки вказаного майна становить саме 121 000 грн..

Водночас у матеріалах справи не міститься доказів на підтвердження вартості щодо вимоги майнового характеру, що унеможливлює визначення дійсної вартості майна, та відповідно ціни позову щодо вказаних майнових вимог. Так, всупереч вимог ЦПК України, до матеріалів позову не додані докази, а саме: довідки про ринкову вартість спірного майна, експертиза товарознавча, тощо. Тільки за наявності зазначених доказів можливо визначити ціну позову та відповідно й розмір судового збору, який повинен бути сплачений у дохід держави.

Суд позбавлений можливості визначити суму судового збору, що підлягає сплаті, оскільки актуальна на час звернення до суду ціна позову не підтверджена належними та допустимими доказами.

За змістом ч.2 ст.181 ЦК України рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Так, оцінка дійсної вартості майна має бути проведена із врахуванням норм ст.5,12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність".

Як вказано у ст.1 зазначеного закону, положення цього Закону поширюються на правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України на території України та за її межами, а також фізичним та юридичним особам інших держав на території України та за її межами, якщо угода укладається відповідно до законодавства України, використання результатів оцінки та здійснення професійної оціночної діяльності в Україні.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Тому точна ціна позову за розгляд майнової вимоги може бути визначена лише в разі встановлення дійсної ринкової вартості спірного майна (транспортного засобу).

Вказаної вимоги позивач при зверненні до суду не дотримався.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до приписів ч. 7ст.81ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Так, у порушення вищевказаних положень законодавства, позивачем на підтвердження позовних вимог не додано до позовної заяви копії необхідних документів, які слугують підставою звернення позивача до суду та обґрунтовують матеріально-правову вимогу позивача предмет позову, а саме копії (або оригінал) свідоцтва про реєстрацію спірного транспортного засобу, звіт про оцінку майна, копію (дублікат) свідоцтва про шлюб, підтвердження неможливості самостійного отримання вказаних документів тощо.

Крім того, в позовній заяві відсутні відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювались; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як вказував Європейський суд з прав людини у рішенні «Креуз проти Польщі» ((CASE OF KREUZ v. POLAND, за заявою № 28249/95 від 19.06.2001) «право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети.

Також, судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 p.), яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи вищенаведене позивачу необхідно усунути виявлені недоліки позовної заяви, вказані у мотивувальній частині даної ухвали.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху та строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, заяву необхідно залишити без руху відповідно до ст. 185 ЦПК України, про що повідомити заявника та надати йому строк для виправлення викладених вище недоліків.

Враховуючи указані приписи процесуального законодавства та зважаючи на наявність наведених судом недоліків позовної заяви, така підлягає залишенню без руху із визначенням судом строку для їх усунення.

Керуючись ст.175, 177,185, 260 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною власністю подружжя залишити без руху, про що повідомити заявника та надати строк для усунення викладених вище недоліків не пізніше п`яти днів з дня вручення йому ухвали про залишення заяви без руху.

У разі усунення недоліків у встановлений строк заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: С. І. Хомченко