СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1976/24

пр. № 2/759/2053/24

29 липня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Єросової І.Ю.,

при секретарі Шило М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

26.01.2024 р. ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача як винуватця ДТП відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 580620,63 грн., заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та понесені позивачем судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги, вказує на настання ДТП за вини відповідача ОСОБА_2 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Про настання страхового випадку повідомлено ТДВ «Страхова група «Оберіг», яке провело виплату страхового відшкодування в межах суми страхового відшкодування з вирахуванням франшизи, що склало 157500,00 грн. При цьому, згідно акту оцінки пошкоджень, виконаного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, фактична вартість усунення нанесених пошкоджень складає 738120,63 грн. Таким чином, різниця між вартістю фактично нанесених збитків та сумою виплат обумовленої за договором страхування становить 580620,63 грн. та підлягає стягненню з відповідача, як безпосереднього винуватця дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.01.2024 р. відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач правом подачі відзиву не скористався.

У судовому засіданні 23.07.2024 р. представник позивача вимоги позову підтримав та просив задовольнити, посилаючись на наявність законних підстав для проведення відшкодування різниці між вартістю фактично нанесених збитків та страховою виплатою.

У судовому засіданні 23.07.2024 р. представник відповідача заперечує проти позовних вимог в частині розрахунку суми збитку. Зазначає, що відповідач погоджується компенсувати половину заявленої позивачем суми відшкодування і франшизу. Вказує на неможливість встановлення реальної суми збитку за яку отримано страхове відшкодування. Провести повторну товарознавчу експертизу відповідач позбавлений можливості, оскільки позивач продав автомобіль.

У судове засідання 29.07.2024 р. представник позивача не з`явився, своєю заявою просить здійснювати розгляд справи за його відсутності.

У судове засідання 29.07.2024 р. представник позивача не з`явилась, своєю заявою просить здійснювати розгляд справи за її відсутності.

29.07.2024 р. від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі у яких просить відмовити у позові в повному обсязі. Вказує, що транспортний засіб позивача не є новим, а тому вартість відновлювального ремонту перевищує його загальну вартість. Позивач отримав від страхової компанії 157 500 грн, що вказує на те, що вона погодилась на компенсацію, яку отримала від страхової компанії, не оскаржила її та не оскаржила оцінку збитків. До матеріалів справи не надано звіту про оцінку страховою компанією, тому встановити реальну суму збитку за яку отримано страхове відшкодування та за що саме не можливо.

Суд, беручи до уваги пояснення сторін, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності автомобіль Skoda, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Як вказує представник позивача, на момент розгляду справи позивачем відчужено вказаний транспортний засіб.

15.06.2023 р. о 16:50 у м. Києві на автомобільній дорозі Чоп-Київ, 18 км, у напрямку м. Києва, водій ОСОБА_2 , керував автомобілем MAN, д.н.з. НОМЕР_2 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Skoda, д.н.з. НОМЕР_1 , чим спричинив його викидання на узбіччя з перекиданням, та в подальшому здійснив зіткнення з автомобілем MAN TGM, д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 16 серпня 2023 року (ун.№ 759/12390/23) визнано ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно листа ТДВ «Страхова група «Оберіг» від 16.11.2023 р., цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу MAN TGM, д.н.з. НОМЕР_3 на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-214576262 від 12.05.2023 р. Полісом №ЕР-214576262 від 12.05.2023 р. передбачено франшизу у розмірі 2500,00 грн. Керуючись п.36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 157500,00 грн.

Вказану суму страхового відшкодування ТДВ «Страхова група «Оберіг» 16.11.2023 перераховано позивачу на банківський рахунок.

Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 28.06.2023 р. №19721/23-54 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Skoda, д.н.з. НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП станом на 27.06.2023 р. складає 738120,63 грн.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Оцінку доказів суд здійснює відповідно до статті 89 ЦПК України. Зокрема, згідно із частинами першою, другою та третьою суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (згідно із пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (частина перша статті 1194 ЦК України).

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом про страхування відповідальності власників ТЗ порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (згідно із абзацом першим пункту 20.1 статті 20 Закону про страхування відповідальності власників ТЗ).

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

За змістом ст. ст. 28, 29 Закону N 1961 шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 р. у справі N 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачкою суми страхового відшкодування у розмірі 157500,00 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Предметом спору є недостатність суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна та необхідність відшкодування винуватцем ДТП збитків, які перевищують розмір страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі N 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, суд доходить висновку, що різниця між фактично виплаченим позивачці розміром страхового відшкодування та розміром завданої шкоди не покривається обсягом цивільно-правової відповідальності страховика відповідача, а покладається на завдавача шкоди, тобто на відповідача.

За таких обставин з відповідача, як з винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням, оскільки різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме розміром франшизи та встановленим у договорі обов`язкового страхування лімітом відповідальності страховика.

Всупереч вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин.

Щодо доводів сторони відповідача про фізичну знищеність транспортного засобу.

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.1 статті 30 Закону про страхування відповідальності власників ТЗ).

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.2 статті 30 Закону про страхування відповідальності власників ТЗ).

Доказів, які б підтверджували витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, суду не надано. Таких обставин судом не встановлено.

За таких обставин, позовні вимоги є правомірними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 5806,21 грн.

Керуючись: ст. 1166, 1194 ЦК України, ст.ст. 6-13, 18, 19, 71-79, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 284, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: невідомий ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) матеріальну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 580620,63 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: невідомий ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 5806,21 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю.Єросова