Справа № 336/1994/24
Пр. № 4-с/336/28/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

з участю представника заявника адвоката Вишнякова Д.О.,

державного виконавця Шарова В.М.,

заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

розглянувши справу за скаргою ОСОБА_2 на рішення державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шарова Вячеслава Миколайовича, заінтересована особа ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_2 29 лютого 2024 року звернувся до суду із скаргою на дії та рішення державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шарова В. М.

В заяві зазначив, що в провадженні Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 73907616 з виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, яким ОСОБА_2 зобов`язано не чинити перешкоди ОСОБА_1 в спілкуванні з онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визначено способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 та її вихованні шляхом здійснення одного побачення на тиждень без присутності батька тривалістю дві години в будь-який зручний для дитини і баби день тижня виключно за умови добровільного волевиявлення дитини на таке спілкування. 19 січня 2024 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шаровим В.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 14200 грн. Заявник вважає, що вказана постанова є протиправною, такою, що прийнята з порушенням вимог нормативно-правових актів, оскільки підстав для примусового виконання рішення суду немає. Воно виконано боржником добровільно, тобто він не чинить жодних перешкод стягувачу у спілкуванні з дитиною, яка сама категорично не бажає жодного спілкування з бабкою, вважаючи, що та поводиться неетично, некоректно, зневажливо по відношенню до ОСОБА_2 та до дівчинки. За вказаних обставин покладення на батька дитини, який жодним чином не впливає на вибір дівчинки, тягаря сплати виконавчого збору в значній для нього сумі посягає на інтереси дитини, яку боржник утримує самостійно, тому сплата означеної суми обмежить його фінансові можливості щодо належного утримання дитини, зменшить його видатки на фізичний та духовний розвиток дівчинки, яка після раптової смерті матері потребує безперервної реабілітації.

І так як підстав для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення станом на день винесення оскаржуваної постанови не було, просить скасувати постанову від 19.01.2024 року про відкриття виконавчого провадження № 73907616.

Оскільки він по мірі отримання постанови подав адміністративний позов до Запорізького окружного адміністративного суду, який відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі ухвали від 12.02.2024 року, і заявник одразу звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з цією скаргою, просить визнати поважною причину пропуску строку звернення і поновити йому строк подання скарги на рішення державного виконавця.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. від 04.03.2024 року скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання в справі.

В судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги скарги, просить про її задоволення.

Державний виконавець, чиє рішення оскаржується, проти задоволення скарги заперечує, оскільки постанова винесена у відповідності до вимог нормативно-правових актів, які встановлюють обов`язковість судового рішення та необхідність його виконання. У відповідності до вимог Закону «Про виконавче провадження» виконавець повинен здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і законом. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом. Виконання рішення про встановлення побачень з дитиною в силу ст. 641 Закону «Про виконавче провадження» полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням, та здійсненні перевірки виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі, якщо вони рішенням не визначені, то здійсненні такої перевірки у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. Невиконання боржником рішення про встановлення побачень з дитиною тягне застосування заходів забезпечення виконавчого провадження, таких, як накладення на боржника штрафу, попередження про кримінальну відповідальність. Наведене означає, що законодавством внормований алгоритм послідовних дій державного виконавця з виконання цієї категорії рішень, а здійснення таких дій можливо лише в межах виконавчого провадження, що відкрите. Окрім того, сам по собі факт надання стягувачем у виконавчому провадженні виконавчого документа, який повинен виконуватися, є підставою для відкриття виконавчого провадження. Що стосується виконавчого збору, в силу положень законодавства про виконавче провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору, розмір якого за примусове виконання рішення немайнового характеру дорівнює двом мінімальним розмірам заробітної плати, якщо він стягується з боржника фізичної особи. На стягнення виконавчого збору в даному провадженні не поширюються випадки, встановлені законодавством про виконавче провадження, коли виконавчий збір не стягується.

Посилаючись на те, що виконавчі дії в цьому провадженні державний виконавець вчиняє виключно на підставі та у спосіб, встановлені Основним Законом України, Законом України «Про виконавче провадження», просить залишити скаргу без задоволення.

Заінтересована особа вважає, що дії державного виконавця є законними.

У відсутність ознак протиправності в оскаржуваному рішенні державного виконавця, скарга, на думку заінтересованої особи, задоволенню не підлягає.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані ними фактичні дані, суд знаходить скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що в провадженні Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 73907616 з виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, яким ОСОБА_2 зобов`язано не чинити перешкоди ОСОБА_1 в спілкуванні з онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визначено способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 та її вихованні шляхом здійснення одного побачення на тиждень без присутності відповідача тривалістю дві години в будь-який зручний для дитини і баби день тижня виключно за умови добровільного волевиявлення дитини на таке спілкування. 19 січня 2024 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шаровим В.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а. с. 57).

Відповідно до ст. 448 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, який становить десять днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи, може бути поновлено судом.

Вирішуючи вимоги скарги про поновлення пропущеного строку, суд враховує те, що, дізнавшись про відкриття виконавчого провадження, боржник одразу ж звернувся з адміністративним позовом до Запорізького окружного адміністративного суду, де отримавши ухвалу про відмову у відкритті провадження в справі від 12.02.2024 року, у встановлений статтею 448 ЦПК України строк подав до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя цю скаргу.

У зв`язку з викладеним суд, керуючись гарантованим Основним Законом України правом особи на доступ до правосуддя, а також положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних, за змістом якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, вважає за можливе визнати поважною причину пропуску строку і поновити його.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Примусове виконання рішень в Україні покладається, в тому числі, на державну виконавчу службу (ст. 5 Закону України „Про виконавче провадження).

Процедура судового контролю за виконанням судових рішень внормована Розділом УП ЦПК України, саме в русло оскарження дій виконавця спрямовує заявник свої вимоги.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З наведеного положення цивільного процесуального законодавства випливає, що предметом цього судового розгляду є з`ясування, чи діяв державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законодавством України про виконавче провадження, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, а також, чи не порушено рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення право чи свободу учасника виконавчого провадження.

Підставою для задоволення скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця за змістом ст. 451 ЦПК України є сукупність таких складових, як: встановлена судом неправомірність рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця (1) і порушення права сторони виконавчого провадження такими рішеннями, діями чи бездіяльністю (2).

Однією з засад виконавчого провадження згідно із статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» є законність.

Обов`язки виконавців визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, розв`язуючи цю скаргу, суд повинен, перш за все, встановити, чи відповідають вимогам законодавства прийняті державним виконавцем під час здійснення вказаного провадження рішення та виконавчі дії.

Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено початок примусового виконання рішення. Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема: за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону).

З наведеного випливає, що підставою для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача.

Виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною внормовано статтею 641 Закону, за змістом якої виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Означеною статтею закону встановлено алгоритм дій державного виконавця з виконання вказаного рішення та заходи впливу на боржника у разі невиконання останнім без поважних причин судового рішення.

Таким чином, виконавчий документ з виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною є виконавчим документом, що в силу статті 3 Закону «Про виконавче провадження» підлягає виконанню, а виконавче провадження розпочинається з його відкриття.

Постанову про стягнення виконавчого збору, розмір якого в силу частини 3 ст. 27 Закону за примусове виконання рішення немайнового характеру становлять дві мінімальні заробітні плати для боржника - фізичної особи, у відповідності до частини 4 ст. 27 Закону державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

З наведених положень законодавства слідує, що законом, якому підпорядковується у своїй діяльності державний виконавець, встановлено обов`язок державного виконавця відкрити виконавче провадження за умови надання стягувачем заяви про таке відкриття та вирішити питання про стягнення зі стягувача виконавчого збору, який, як зазначено, у випадку відкриття виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру обчислюється двома мінімальними заробітними платами.

Означені вимоги закону виконані державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження.

Випадки, коли виконавчий збір не стягується, встановлені частиною 5 ст. 26 Закону, і до них не відносяться рішення про встановлення побачень з дитиною.

За вказаних обставин суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Як випливає із змісту ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги, а відповідно до ч. 2 цієї статті у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає неправомірними рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оскільки законом встановлений спосіб поновлення права особи шляхом визнання дій виконавця неправомірними, не вбачаючи в діях та рішенні виконавця при здійсненні виконавчого провадження ознак неправомірного посягання на права заявника, суд не вбачає підстав для задоволення скарги в цій частині.

Керуючись ст. ст. 447-451, 260, 352-355 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_2 на рішення головного державного виконавця центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шарова Вячеслава Миколайовича задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 строк для подання скарги на дії державного виконавця.

Скаргу ОСОБА_2 на рішення головного державного виконавця центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шарова Вячеслава Миколайовича залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали.

Суддя О.В. Щаслива