К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2024 року місто Київ

справа № 760/9367/22-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/615/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді Остапчук Т.В. від 2 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТДВ СК "Альфа-Гарант" про стягнення коштів.

Позов мотивовано тим, що 9 червня 2020 року близько 19-00 год, за адресою: м. Київ, вул. В. Васильківська, 145/1, під час під`їзду до зупинки громадського транспорту автобусом "МАЗ", н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , скоєно наїзд на малолітню ОСОБА_3 , внаслідок чого дитина отримала тілесні ушкодження.

Постановою про закриття кримінального провадження від 31 серпня 2021 року старшого слідчого СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві Онопченко О.П., кримінальне провадження №0003360 від 10 грудня 2020 року за фактом дорожньо- транспортної пригоди за частиною 1 статті 286 КК України, закрито, у зв`язку з відсутністю в діяннях водія складу кримінального правопорушення.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "МАЗ", н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО5950603 чинного на дату ДТП.

Представником Позивача, починаючи з 17 серпня 2020 року, відповідачу надавалися оригінал довідки про тимчасову втрату працездатності; оригінал виписки із медичної карти пацієнта; завірені медичним закладом копії довідок проведених операцій та лікарських призначень; чеки на підтвердження витрат, понесених на лікування малолітньої дитини на загальну суму 49 843,59 грн.

Відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування у строки, встановлені пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Посилаючись на викладене, позивач в інтересах малолітньої ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілої в розмірі 49 843,59 грн та моральну шкоду в розмір 29 492,18 грн, що становить 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 18 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 2 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТДВ СК "Альфа-Гарант" на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 49 843 грн 59 коп. Стягнуто з ТДВ СК "Альфа-Гарант" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 492 грн 18 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди малолітня ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, проходила курс реабілітації. Під час лікування ОСОБА_1 (законний представник ОСОБА_3 ) за власні кошти придбавала необхідні медикаменти та вироби медичного призначення. Надані позивачем виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого вказують на те, що малолітня ОСОБА_3 протягом періоду з 9 червня 2020 року до 14 серпня 2020 року проходила курс стаціонарного та амбулаторного лікування, отримувала консультації з приводу травми, отриманої в ДТП. За період лікування, а саме: з 9 червня 2020 року по 1 жовтня 2020 року, позивач витратила 49 843,59 грн, що підтверджується фінансовими документами. Таким чином, розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану лікуванням потерпілого, становить 49 843,59 грн, які підлягають стягненню з відповідача, який є страховиком забезпеченого автомобіля, що скоїв наїзд на ОСОБА_3 . Також підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ТДВ СК "Альфа-Гарант", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Скаржник, пославшись на ряд правових висновків Верховного Суду зазначає, що страхова компанія не має обов`язку щодо сплати будь-якого страхового відшкодування за обставин, які стали підставою для звернення ОСОБА_1 з цим позовом, оскільки відсутня цивільно-правова відповідальність водія та причинно-наслідковий зв`язок між його діями та шкодою завданою ОСОБА_3 , що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження. Дорожньо-транспортна пригода, що мала місце 9 червня 2020 року навіть не може кваліфікуватись страховим випадком.

Також вказує, що позивачем не надано належних доказів на обґрунтування розміру позовних вимог. Так, здійснивши детальний аналіз наданих позивачем документів на підтвердження здійснених витрат на лікування від наслідків ДТП, обґрунтованою є лише сума в розмірі 2 752 грн. В матеріалах справи відсутня довідка закладу охорони здоров`я про те, яку кількість коштів було витрачено лікарнею на лікування дитини позивача та яку кількість лікарських засобів було придбано позивачем за власні кошти, як і відсутня довідка про те, що позивачу лікарнею було відмовлено у наданні, перелічених в чеках, ліків, лікарських засобів, медичних систем чи їх аналогів тощо. А також довідка про те, що державна лікарська установа не мала відповідних медичних засобів для лікування потерпілої.

Звертає увагу, що ТДВ СК "Альфа-Гарант" є страховиком, а не винною особою в настанні випадку, а тому відшкодовує витрати на лікування лише в межах статті 24 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", тобто лише призначені в лікарських виписках медичні препарати та лікарські засоби, всі інші витрати має компенсувати винна особа.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 9 червня 2020 року близько 19-00 год, за адресою: м. Київ, вул. В.Васильківська, 145/1, під час під`їзду до зупинки громадського транспорту автобусом "МАЗ", н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , скоєно наїзд на малолітню ОСОБА_3 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження.

За фактом ДТП СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0003360.

Постановою старшого слідчого СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві Онопченко О.П. від 31 серпня 2021 року, кримінальне провадження № 0003360 від 10 грудня 2020 року за фактом дорожньо-транспортної пригоди за частиною 1 статті 286 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю в діяннях водія складу кримінального правопорушення.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "МАЗ", н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ СК "Альфа-Гарант", відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО5950603, чинного на дату ДТП.

4 серпня 2020 року представник позивача звернувся до ТДВ СК "Альфа-Гарант" із заявою про виплату страхового відшкодування в результаті ДТП, що сталася 9 червня 2020 року за участю забезпеченого автомобіля марки "МАЗ", н.з. НОМЕР_1 .

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №042-125-2021 від 2 березня 2021 року, проведеної в рамках кримінального провадження № 0003360 від 10 грудня 2020 року, ОСОБА_3 , 2012 року народження, заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: відкритому травми лівої гомілки та ступні у вигляді перелому п`яткової кістки зі зміщенням

уламків, поширеної рвано-скальпованої рани по передньо-зовнішній поверхні ступні, гомілково-ступеневого суглоба та нижньої третини гомілки, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених рішень в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами 1-3 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини 2 статті 1167 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частинами 2, 5 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2024 року у справі № 184/1461/20-ц зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом також у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц; від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц; від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц.

Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (пункт 23.1. статті 23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до пункту 24.1. статті 24 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Згідно зі статтею 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц, від 1 липня 2020 року у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775св20).

Отже, ураховуючи те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ДТП, яка сталася 9 червня 2020 року за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої малолітній ОСОБА_3 заподіяно шкоду здоров`ю, є страховим випадком, а тому у страховика ТДВ СК "Альфа-Гарант" виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Будь-яких доказів того, що шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, сталась внаслідок непереборної сили або внаслідок умислу потерпілої, яка є малолітньою особою, матеріали справи не містять. На наявність таких доказів відповідач також не посилається.

Правові висновки Верховного Суду, на які посилається відповідач, викладені у справах, обставини яких не є релевантними обставинам цієї справи, у зв`язку з чим застосуванню не підлягають.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані позивачем, яка відповідно до частини 1 статті 242 ЦК України є законним представником потерпілої малолітньої ОСОБА_3 , докази понесення нею витрат у розмірі 49 843,59 грн на лікування дитини (а.с.15-26), колегія суддів погоджується з висновком суду про їх обґрунтованість.

Так, малолітня ОСОБА_3 з 9 червня 2020 року по 14 серпня 2020 року перебувала на стаціонарному лікуванні у відділеннях НДСЛ "Охматдит" МОЗ України.

У вказаний період їй було проведено 4 оперативні лікування, у тому числі пластика рани, що безумовно потребувало придбання необхідних лікарських засобів, а також засобів для реабілітації, про що зазначено у відповідних медичних документах та про що вказує тривалість лікування дитини, придбання яких підтверджено позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що підтвердженою сумою на лікування є лише 2 752 грн не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки такі твердження повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Встановивши обставини справи, визначившись з характером правовідносин, які виникли між сторонами, суд, пославшись на відповідні норми матеріального права, які регулюють ці відносини дійшов правильно висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з ушкодженням здоров`я та моральну шкоду.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статі 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 2 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: