справа № 208/3168/21
№ провадження 2/208/154/24
РІШЕННЯ

Іменем України

04 липня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Івченко Т.П.,

за участю: секретаря судового засідання - Паталахи І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради «про вселення, встановлення сервітуту користування житловою площею квартири» та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Центр надання адміністративних послуг міста Кам`янського «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням», -

встановив:

1. Короткий зміст первісних та зустрічних позовних вимог.

27 квітня 2021 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернулась позивач за первісним позовом ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради «про вселення, встановлення сервітуту користування житловою площею квартири», в якій вона просить суд:

- вселити її, ОСОБА_1 , та доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартиру АДРЕСА_1 ;

- встановити сервітут - право постійного користування ОСОБА_1 та неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житловою площею окремої кімнати площею 11,9 м. кв. квартири АДРЕСА_2 , з правом спільного користування кухнею, коридором, санвузлом та ванною кімнатою;

- стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її - ОСОБА_1 - користь понесені витрати по справі.

26 серпня 2022 року через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 згідно до третя особа: Центр надання адміністративних послуг міста Кам`янського «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням», в якій він просить:

- визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та має бути знята з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

2. Позиція позивача за зустрічним позовом та відповідача за первісним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 17 лютого 2017 року він, ОСОБА_2 , придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , згідно з договором купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області та зареєстрованого в реєстрі за № 2-187

Відповідно до довідки про склад сім`ї у даній квартирі зареєстровані його колишня дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_3 .

Відповідачка за зустрічним позовом самостійно знятися з реєстраційного обліку не бажає, хоча у даній квартирі не проживає. Вона з серпня 2020 року по час звернення до суду з зустрічним позовом фактично не проживає в спірній квартирі, хоча і зареєстрована за даною адресою, про ще складено відповідний акт про непроживання № 195 від 15.08.2022 року, який затверджений КП КМР «Добробут». Фактичне місце проживання Відповідачки за зустрічним позовом є АДРЕСА_4 .

З грудня 2017 року сторони спільне господарство не ведуть, спільно не проживають, про що зазначено в рішенні про розірвання шлюбу винесеному Заводським районним судом м. Дніпродзержинська 13.04.2021 року. Відповідачка за зустрічним позовом, не є членом родини позивача за зустрічним позовом, і не пов`язана з ним будь-якими родинними зв`язками.

Оскільки, Відповідачка за зустрічним позовом, не є власником квартири, в якій вона зареєстрована та вже тривалий час не мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , і фактичне її місце проживання за іншою адресою, вона комунальні послуги не сплачує, в утриманні житла участі не приймає, і її особистих речей в квартирі не має, вона не потребує в наданні житла, і взагалі квартирою не цікавиться, її реєстрація в квартирі, яка належить позивачу за зустрічним позовом, фактично порушує його права та законні інтереси. Наявність реєстрації Відповідачки за зустрічним позовом в спірній квартирі, порушує право позивача за зустрічним позовом на вільне розпорядження та користування майном, оскільки він позбавлений можливості оформити субсидію, несе додаткові затрати з оплати комунальних послуг, оскільки комунальні послуги нараховуються за кількістю зареєстрованих осіб. Добровільно зняти з реєстрації Відповідачку за зустрічним позовом не можливо оскільки діючий порядок зняття з реєстрації фізичних осіб передбачає її особисту присутність, а вона самостійно не хоче зніматися реєстраційного обліку.

На даний час за даною адресою в квартирі фактично проживає позивач за зустрічним позовом, його цивільна дружина та їх спільний син. Щодо реєстрації та проживання спільної з відповідачкою за зустрічним позовом доньки, він не заперечує та не обмежує права дитини на її законне прав на проживання та реєстрацію у даній квартирі.

У зв`язку з тим, що з 24.02.2022 рок в Україні введено воєнний стан, будь-які дії щодо зняття з реєстраційного обліку осіб чи взяття на реєстраційний облік осіб не здійснюється.

Після закінчення воєнного стану позивач за зустрічним позовом має намір змінити місце своєї реєстрації та бажає зареєструватися за адресою: АДРЕСА_3 , тобто фактично буде зареєстрований з донькою за однією адресою. Згідно чинного законодавства реєстрація місця проживання дитини до 14 років може бути здійснена виключно за місцем реєстрації одного з батьків.

Тобто в разі задоволення позовних вимог інтереси та законні права дитини порушені не будуть, оскільки виконання даного рішення можливе лише після припинення воєнного стану.

Звернення позивача за зустрічним позовом до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням - є однією із форм захисту власником своїх прав.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації проживання здійснюється на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Враховуючи вищенаведене, вважає, що Відповідачка ОСОБА_1 втратила право користування житловим приміщенням в квартири АДРЕСА_1 у зв`язку з тривалою відсутністю, понад один рік, без поважної причини за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, не цікавиться квартирою, а тому позивач вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки Відповідачка створює перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним йому майном, тому просить суд задовольнити його зустрічні позовні вимоги та визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - а саме квартирою АДРЕСА_1 та зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

3. Позиція відповідача за зустрічним позовом та позивача за первісним позовом.

Відповідач за зустрічним позовом та позивач за первісним позовом, ОСОБА_1 , в судові засідання починаючи з 21.10.2022 року, жодного разу не прибула, про дату та час судових засідань повідомлялася належним чином, згідно до вимог ст. 130 ЦПК України, про що в справі є рекомендовані повідомлення (а.с.111,129,143,151) та довідки про доставку СМС повідомлень документу «Судова повістка (а.с.102,121,136,148), про причини неявки суду не повідомляла, судові повістки - виклики направлені відповідачу на відому суду адресу і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підтвердження чого в матеріалах справи є рекомендовані - повідомлення, своїм правом на подання Відзиву на зустрічну позовну заяву не скористалась, заяв та клопотань на адресу суду не подавала, причини своєї відсутності суду не повідомляла.

Таким чином, оскільки позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 не з`являлася в судові засідання, які були призначені по справі протягом 2022-2024 р.р., та не надавала суду заяви про розгляд справи без її участі, будучи належним чином повідомлена про кожне судове засідання, суд Ухвалою від 09.05.2024 року залишив первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради «про вселення, встановлення сервітуту користування житловою площею квартири» без розгляду.

4. Позиція третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету первісного та зустрічного позовів.

10 травня 2023 року на електронну пошту суду від представника третьої особи, директора Департаменту муніципальних послуг та регуляторної політики Кам`янської міської ради Дніпропетровської області - Гурської М. надійшов лист в якому вона просить розглянути справу без участі їх представника та зазначила, що Департаментом муніципальних послуг та регуляторної політики міської ради розглянуто та опрацьовано судову повістку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.04.2023 року по справі № 208/3168/21 за позовною заявою, в якій визначено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Центр надання адміністративних послуг м. Кам`янське про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням, про що повідомляємо наступне.

Згідно ч.І ст.46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Відповідно до рішення Кам`янської міської ради від 12.11.2021 № 336-11/VIII «Про затвердження положення та регламенту Центру надання адміністративних послуг м. Кам`янського у новій редакції» Центр надання адміністративних послуг м. Кам`янського (далі - ЦНАП) постійно діючий робочий орган міської ради, утворений з метою організації на території міста якісної системи надання адміністративних послуг органів місцевого самоврядування, територіальних органів державної виконавчої влади, муніципальних установ, організацій та підприємств, а не юридична особа.

З метою здійснення матеріально-технічного та організаційного забезпечення діяльності ЦНАП у структурі міської ради утворений відповідний структурний підрозділ (виконавчий орган) - департамент муніципальних послуг та регуляторної політики міської ради, на який покладається здійснення функцій з керівництва та відповідальність за організацію діяльності ЦНАП.

Крім цього, слід зазначити, що згідно з Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон) та Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265 реєстрація місця проживання (перебування) (далі - Постанова) особи здійснюється під час особистого відвідування органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) за адресою житла незалежно від форми власності.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (далі - Закон) орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи.

Відповідним органом реєстрації у місті Кам`янське є відділ формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради.

Рішенням Кам`янської міської ради від 22.12.2021 № 498-14/УШ «Про затвердження положення про відділ формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради» одним із завдань відповідного відділу є здійснення реєстраційних дій та внесення інформації за результатами їх вчинення до реєстру Кам`янської міської територіальної громади.

Відповідно до ч.5 ст.9 Закону України «Про адміністративні послуги» перелік та вимоги до документів, необхідних для отримання адміністративної послуги, визначаються законом.

Згідно з п.50 Постанови, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі:

1) заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), поданої особою або її законним представником (представником);

2) рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/ зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується);

3) свідоцтва про смерть або відомостей про державну реєстрацію смерті з Державного реєстру актів цивільного стану. У таких випадках датою зняття із задекларованого/ зареєстрованого місця проживання особи є дата видачі свідоцтва про смерть або дата здійснення актового запису про смерть особи;

4) повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспортного документа померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

5) заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/ зареєстрованого місця проживання (перебування).

Відповідно до п.57 Постанови, у разі звернення до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) разом із заявою про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особа подає паспортний документ (у разі особистого звернення), свідоцтво про народження (у разі зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання дітей віком до 14 років), документ або відомості, що підтверджують сплату адміністративного збору, військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку), рішення про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання, прийняте відповідним територіальним органом ДМС, або рішення про оформлення документів для залишення на постійне проживання за кордоном, прийняте відповідною закордонною дипломатичною установою України, у разі зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи у зв`язку з оформленням їй документів для виїзду за кордон на постійне проживання/залишення на постійне проживання за кордоном.

У разі подання заяви представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника (законного представника).

Ураховуючи викладене вище, з метою зняття з реєстрації місця проживання особи, після набрання законної сили рішенням суду щодо позбавлення Відповідача права користування житловим приміщенням, Позивачу слід звернутися з відповідним переліком документів до Центру надання адміністративних послуг м. Кам`янського в порядку передбаченому чинним законодавством (а.с.107-109).

21 травня 2023 року на електронну пошту суду від Служби у справах дітей Кам`янської міської ради надійшло клопотання, згідно якого просить розглядати цивільну справу без участі представника органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради та вказала, що питання про вселення, встановлення сервітуту-користування житловою площею квартири не передбачає подання висновку органом опіки та піклування до суду, та просять розглянути справу з урахуванням найкращих інтересів дитини (а.с. 124).

5.Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи.

27 квітня 2021 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради «про вселення, встановлення сервітуту користування житловою площею квартири».

27 квітня 2021 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу передано до провадження судді Івченко т.П. (а.с. 18).

08 червня 2022 року Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито справу в порядку загального позовного провадження (а.с. 23).

13 липня 2022 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 подав до суду заяву, згідно до змісту якої просить прийняти долучити докази до матеріалів справи (а.с. 30-44).

22 серпня 2022 року через канцелярію суду відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 подав заяву про перенесення судового засідання (а.с. 46).

26 серпня 2022 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 49-51).

26 серпня 2022 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 також подав заяву про поновлення строків на порання заперечень та клопотання про виклик свідків (а.с. 59-63).

26 серпня 2022 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 через канцелярію суду подав зустрічну позовну заяву про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с. 66-70).

26 серпня 2022 року Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду зустрічну позовну заяву передано до провадження судді Івченко Т.П. (а.с. 66-70).

11 жовтня 2022 року на електронну пошту суду від Служби у справах дітей Кам`янської міської ради надійшло клопотання, згідно до змісту якого просять направити на їх адресу копію позовної заяви та матеріали, які долучені до справи (а.с. 77).

12 жовтня 2022 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 через канцелярію суду подав заяву, згідно якої за первісним позовом позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає в повному обсязі, свої позовні вимоги за зустрічним позовом підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 78).

18 листопада 2022 року на електронну пошту суду від Служби у справах дітей Кам`янської міської ради надійшло клопотання, відповідно до якого просять розглядати цивільну справу без участі представника органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради (а.с. 86).

30 листопада 2022 року до суду надійшла заява від відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2 , у якій він просить провести судове засідання без його участі, проти переходу з підготовчого в судове засідання не заперечує (а.с. 87).

30 листопада 2022 року відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 подав заяву, згідно до змісту якої просить провести судове засідання без його участі, заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 , зустрічну позовну заяву підтримує, просить задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 88).

30 листопада 2022 року Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Центр надання адміністративних послуг міста Кам`янського «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням», об`єднано в одне провадження зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Центр надання адміністративних послуг міста Кам`янського «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням» за № 208/4141/22, провадження № 2/208/1664/22 з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради «про вселення, встановлення сервітуту користування житловою площею квартири» за № 208/3168/21, провадження № 2 /208/37/22 (а.с.90-91).

01 лютого 2023 року на електронну пошту суду від Служби у справах дітей Кам`янської міської ради надійшло клопотання, згідно якого, просить розглядати цивільну справу без участі представника органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради (а.с. 95).

28 лютого 2023 року на електронну пошту суду від Служби у справах дітей Кам`янської міської ради надійшло клопотання, згідно якого просить розглядати цивільну справу без участі представника органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради (а.с. 102).

02 березня 2023 року до суду надійшла заява від відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2 , згідно якої просить провести судове засідання без його участі, заперечує проти задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_1 , зустрічну позовну заяву підтримує, просить задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 105).

13 квітня 2023 року на електронну пошту суду від Служби у справах дітей Кам`янської міської ради надійшло клопотання, згідно якого просить розглядати цивільну справу без участі представника органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради (а.с. 106).

10 травня 2023 року на електронну пошту суду від директора Департаменту муніципальних послуг та регуляторної політики Кам`янської міської ради Дніпропетровської області - Гурська М. надійшов лист в якому вона просить розгляд справи призначений на 11.05.2023 року проводити без участі їх представника (а.с.107-109).

11 травня 2023 року Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового засідання в порядку загального позовного провадження, з викликом сторін та свідків в судове засідання (а.с. 117-118).

21 травня 2023 року на електронну пошту суду від Служби у справах дітей Кам`янської міської ради надійшло клопотання, згідно якого просить розглядати цивільну справу без участі представника органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради (а.с. 124).

08 червня 2023 року на електронну пошту суду від директора Департаменту муніципальних послуг та регуляторної політики Кам`янської міської ради Дніпропетровської області - Гурської М. надійшов лист в якому вона просить розглянути справу без участі їх представника (а.с.125-127).

14 червня 2023 року на електронну пошту суду від Служби у справах дітей Кам`янської міської ради надійшло клопотання, згідно якого просить розглядати цивільну справу без участі представника органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради (а.с. 139).

16 червня 2023 року на електронну пошту суду від директора Департаменту муніципальних послуг та регуляторної політики Кам`янської міської ради Дніпропетровської області - Гурська М. надійшов лист в якому вона просить розглянути справу без участі їх представника (а.с.140-141).

17 липня 2023 року на електронну пошту суду від Служби у справах дітей Кам`янської міської ради надійшло клопотання, згідно якого просить розглядати цивільну справу без участі представника органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради (а.с. 147).

30 листопада 2023 року через канцелярію суду позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 надав заяву в якій просив суд розглянути справу без його участі на задоволенні зустрічних позовних вимог наполягав у повному обсязі та просив відмовити у задоволенні первісного позову в цілому.

28 грудня 2023 року через канцелярію суду від начальника відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради - О.Волощук надійшов лист в якому вона просить розглянути справу без участі їх представника (а.с.154).

09 травня 2024 року відбувся розгляд справи по суті.

В судові засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 починаючи з 21.10.2022 року, жодного разу не прибула, про дату та час судових засідань повідомлялася належним чином, згідно до вимог ст. 130 ЦПК України, про що в справі є рекомендовані повідомлення (а.с.111,129,143,151) та довідки про доставку СМС повідомлень документу «Судова повістка (а.с.102,121,136,148), про причини неявки суду не повідомляла, судові повістки - виклики направлені відповідачу на відому суду адресу і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підтвердження чого в матеріалах справи є рекомендовані - повідомлення та довідки про доставку, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки неповажними.

09 травня 2024 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області залишив первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради «про вселення, встановлення сервітуту користування житловою площею квартири» без розгляду.

02 березня 2023 року позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 скористався своїм правом та подав до суду заяву в якій просив суд розглянути справу без його участі, заперечував проти задоволення первісних позовних вимог та просив задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі, не заперечував проти прийняття заочного рішення.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 про час, місце та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, але в судове засідання не з`явилась, обставини своїй відсутності суду не повідомила, суд прийшов висновку про розгляд справи без участі сторін на підставі наданих доказів.

Як передбачено п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№ 12307/16) визначив, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання, то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб - сторінка суду, а тому право такої особи на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод порушено не було.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Розглянувши подані позивачем за зустрічним позовом документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем за зустрічним позовом докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

6. Фактичні обставини встановлені судом.

Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка після реєстрації шлюбу взяла прізвище чоловіка ОСОБА_6 , про що Жовтневий відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області в Книзі реєстрації шлюбів зробив відповідний актовий запис за № 340.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у подружжя народилася донька ОСОБА_3 , про що в книзі реєстрації народжень ІНФОРМАЦІЯ_5 зроблено актовий запис № 6 Виконавчим комітетом Затишнянської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 .

17 лютого 2017 році ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу, посвідчено 17 лютого 2017 року державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори та внесено в реєстр за № 2-187 та інформаційною довідкою про реєстр речових прав на нерухоме майно № 254091877 від 23.04.2021 року.

Згідно технічного паспорту на квартиру, загальна площа квартири становить 41,7 м2, житлова - 27,1 м2, квартира складається з двох кімнат: кімната І площею 15,2 м. та кімната II площею 11,9 м"; кухні площею 6,5 м, коридору площею 4,8 м , вбиральні площею 1,0 м , та ванної кімнати площею 2,0 м .

Згідно Довідки № 001087037 про склад сім`ї, виданої 23.04.2021 року ТОВ "Абонент XXI", яка видана власникові квартири ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою: АДРЕСА_3 , його сім`я з 18.12.2018 року складається з 2 (двох) зареєстрованих осіб: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - дружина та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - донька.

Згідно Довідки № 001077846 про склад сім`ї, виданої 11.03.2021 року ТОВ "Абонент XXI", власникові квартири ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою: АДРЕСА_3 , його сім`я з 18.12.2018 року складається з 2 (двох) зареєстрованих осіб: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - дружина та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - донька.

Як вбачається з Заяви ОСОБА_1 , яку вона склала в м. Кам`янсъке, Дніпропетровська область, Україна, 17.02.2017 року, та підписала власноруч, де ОСОБА_7 , державний нотаріус Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області засвідчила справжність підпису ОСОБА_1 , який було зроблено у присутності нотаріуса, в заяві зазначила, що вона ОСОБА_1 цією заявою стверджує той факт, що грошові кошти, які витрачаються її чоловіком ОСОБА_2 , на придбання квартири номер ТРИДЦЯТЬ ОДИН (31), яка розташована в АДРЕСА_5 ), на його ім`я, є його приватною власністю, їй, ОСОБА_1 відомо, що придбана ОСОБА_2 вищезазначена кварти на його ім`я буде його особистою приватною власністю. У зв`язку з вищевикладеним, претензій до ОСОБА_2 вона не має. Набувати право власності на квартиру не буде.

13.04.2021 року Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська № 208/1639/21 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_8 у ОСОБА_2 народився син ОСОБА_8 , про що складено відповідний актовий запис № 105 та видано 05.06.2020 року свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 Південним районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), де в графі батько записано ОСОБА_9 а в графі мати записано ОСОБА_10 .

Як вбачається з Акту № 195 про не проживання виданого 15.08.2022 року, складеного та затвердженого КП КМР «Добробут» ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 не проживає з серпня 2020 року.

7. Правові норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я й добробуту її самої та її родини».

Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст.10). При цьому, як вбачається із п.1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання.

Повага до права людини на житло закріплена також уст. 8 Європейської Конвенції з прав людиниі основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності, та враховувати принцип пропорційності втручання у право на повагу до житла, гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції про права людини 1950 року.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зав`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, статтею 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником у будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

За приписами частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частиною 3 вказаної норми закону місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Відповідно до пунктів 32, 33 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженому постановою КМУ від 07.02.2022 р. № 265, у разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особою, яка не досягла 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків або інших законних представників такої особи. Згода не надається у разі коли особа є здобувачем освіти та здійснює реєстрацію свого місця проживання (перебування) в гуртожитку, що належить до сфери управління закладу освіти.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Вирішуючи цивільний спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Спосіб захисту - це матеріально-правовий засіб примусового характеру, за допомогою якого відбувається відновлення/визнання порушеного/оспорюваного права чи законного інтересу особи.

Таким чином, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 та постанові від 15 березня 2023 року по справі № 725/1824/20, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позову (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19).

Приймаючи до уваги встановлені обставини справи та враховуючи норми законодавства, що регулюють наявні між сторонами спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позивач обрав невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки відповідно до п.2 ч.1 ст.18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні » зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них.

Згідно п.п.5 п.50 постанови КМУ № 265 від 07.02.2022 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі: заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за формою згідно з додатком 6.

Судом встановлено, що з заявою власник житла ОСОБА_2 про зняття ОСОБА_1 із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за формою згідно з додатком 6 до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання не звертався.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи вищевикладене, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічної позовної заяви.

8. Розподіл судових витрат між сторонами.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги наслідки розгляду спору судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України, й понесені позивачем за зустрічним позовом судові витрати покласти на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-268 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Центр надання адміністративних послуг міста Кам`янського «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням» - відмовити повністю.

Судові витрати залишити за позивачем за зустрічним позовом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Повний текст рішення був складений у строк передбачений ч. 6 ст. 259 ЦПК України.

Сторони по справі:

Позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним позовом:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП код НОМЕР_4 , Зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , Фактично проживає за адресою: АДРЕСА_7 , телефон НОМЕР_5

Відповідач за зустрічним позовом та позивач за первісним позовом:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП код НОМЕР_6 , Зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_8 телефон 096-14-74-748

Треті особи:

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, юридична адреса: 51900,м. Кам`янське Дніпропетровської області, вул. Москворецька, 19;

ЦНАП в особі Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янського Кам`янської міської ради, юридична адреса: 51900, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, проспект В.Стуса. № 10/12.

Суддя Івченко Т. П.