Справа № 594/392/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2024 року м.Борщів

Борщівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої-судді: Губіш О.А.

з участю:

секретаря - Окулянко У.Г.

представника заявника адвоката Денисової Т.С.

представника заінтересованої особи Міністерства оборони України

Матяшук В.К.

заінтересованої особи ОСОБА_1

її представника адвоката Вальчук М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в особі представника адвоката Денисової Тамари Степанівни, заінтересовані особи Міністерство оборони України, ОСОБА_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 , ОСОБА_2 звернулися до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 , який є їх батьком, загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконуючи військовий обов`язок.

Після загибелі батька, заявники звернулися у ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих осіб з числа військовослужбовців Збройних Сил України.

Проте, Комісія міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою такої допомоги, розглянувши подані ними документи, дійшла висновку про повернення на доопрацювання таких документів, зазначивши, що за поданими заявниками документами неможливо встановити чи є повнолітні дочка та син загиблого особами, що перебували на його утриманні, а також, що за поданими ними документами неможливо встановити, що вони проживали разом зі своїм батьком, вели з ним спільне господарство та мали взаємні права та обов`язки, а також, чи мають вони власну сім`ю.

Такі факти мали місце двічі 02 грудня 2022 року та ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З огляду на те, що заявники та їх батько постійно проживали у АДРЕСА_1 , де спільно вели домашнє господарство, звідки періодично виїжджали на заробітки за межі держави, що мало місце і після одруження вдруге їх батька у 2016 році, просили суд встановити факт їх спільного проживання однією сім`єю в господарстві по АДРЕСА_1 . Встановлення такого факту надасть право заявникам на отримання частки одноразової грошової допомоги.

Провадження у справі було відкрито на підставі ухвали суду від 22 березня 2024 року, відповідно до якої суд залучив до участі у справі в якості заінтересованої особи - ОСОБА_5 , жительку с.Висічка Чортківського району Тернопільської області, вдову загиблого, та прийняв рішення про витребування з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину заявниками державного кордону України, з Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області щодо наявності у заявників документів для виїзду за межі України.

Заслухавши пояснення заявника ОСОБА_3 , представника заявників адвоката Денисової Т.С., заінтересованих осіб представника Міністерства оборони України Матяшук В.К., ОСОБА_1 та її представника адвоката Вальчук М.М., допитавщи свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в даному випадку вбачається спір про право, а тому подана ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заява підлягає залишенню без розгляду.

В ході судового розгляду заінтересовані особи щодо поданої ОСОБА_2 та ОСОБА_2 заяви заперечили, з огляду, зокрема, на ті обставини, що загиблий ОСОБА_4 у 2016 році 07 червня, уклав шлюб з ОСОБА_6 , тобто створив нову сім`ю. Більше того, після укладення шлюбу та по час мобілізації ОСОБА_7 разом з дружиною проживали та працювали у Польщі, приїжджаючи на Україну на нетривалі періоди, де проживали у помешканні дружини в с. Висічка Чортківського району. Крім того, також, з огляду на те, що заявники постійно на території України не проживали, про що вказують дані ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно яких заявник ОСОБА_3 у період з 08.11.2017р. по 30.04.2022 р. на територію України в`їхала 22.07.2019 року, виїхала 02.08.2029р. Заявник ОСОБА_8 , за цей же період в`їхав на територію України 06.08.2018р., виїхав 16.08.2018р., в`їхав 22.04.2019р., виїхав 26.07.2019р., в`їхав 14.09.2021р., виїхав 29.09.2021р.

Докази, досліджені в ході судового розгляду справи, позбавляють суд дійти однозначного висновку про існування саме тих фактів, на які вказують заявники.

Відповідно до положення статті 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження /загального або спрощеного; 3) окремого провадження.

Так, згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Як зазначає Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19), суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Аналізуючи дані положення, Верховний Суд зазначив, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, а також вказав, що у разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», звертається увага судів на наступне: в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Такий правовий висновок міститься і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19, від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17.

Також, у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим конкретною статтею про зміст заяви.

Згідно ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Зі змісту поданої заяви вбачається, що встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 ( який є батьком заявників) необхідне останнім для отримання частки одноразової грошової допомоги, як членам сім`ї загиблої особи з числа військовослужбовців Збройних Сил України.

При цьому, заявники посилаються на те, що таку допомогу не отримали так, як подані ними до відповідного органу документи були повернені на доопрацювання, посилаючись на протоколи комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги від 02 грудня 2022 року та 15 вересня 2023 року.

З даних протоколів слідує, що повернення на доопрацювання наданих заявниками документів зумовлено тим, що неможливо встановити чи є повнолітні дочка та син загиблого особами, що перебували на його утриманні, а також, що вони проживали разом зі своїм батьком, вели з ним спільне господарство та мали взаємні права та обов`язки, а також, чи мають вони власну сім`ю.

За таких обставин, можна дійти висновку, що дані, надані заявниками для підтвердження свого статусу, як членів сім`ї ОСОБА_4 , відповідною комісією визнані недостатніми, у зв`язку з чим, їм рекомендовано надати необхідні докази тих обставин, які б дали можливість дійти безапеляційного висновку про існування саме тих обставин, на які вони вказують. Тобто, ті обставин, на які посилаються заявники, відповідним органом не визнаються. Рішення такого органу заявниками не оскаржувалось.

Здобуті в ході судового розгляду докази, які випливають з показів свідків, даних наданих сторонами документів, не дають підстав дійти суду щодо однозначного висновку про існування саме тих обставин, на які посилаються заявники.

При цьому, суд звертає увагу на суперечливість таких доказів, їх неповноту.

При зверненні до суду, заявниками як заінтересовану особу визначено виключно Міністерство оборони України, а в ході судового розгляду звернено увагу суду на неправомірність такою вчиненої ним дії, як залучення до участі в справі інших заінтересованих осіб, а у даному випадку ОСОБА_1 , яка є вдовою загиблого ОСОБА_4 , з 2016 року перебувала з ним в офіційному шлюбі, посилаючись на висновки Верховного суду, викладені у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 449/1352/15-ц.

В ході судового розгляду встановлено, що на момент розгляду справи в суді, ОСОБА_1 , як вдові загиблого ОСОБА_4 , за її зверненням виплачено частину одноразової грошової допомоги як члену сім`ї загиблої особи з числа військовослужбовців Збройних Сил України, і даний факт відомий заявникам.

Також, за твердженням сторони заявників, такі в минулому оформили документи на возз`єднання сім`ї, а саме з матір`ю, яка перебувала за межами держави. Отримання ними такого статусу надало можливість, в тому числі щодо перетину державного кордону України без реєстрації та отримання відміток про це. Докази щодо таких обставин заявниками суду надано не було.

Також судом встановлено, що спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 є вони, як син та дочка, та ОСОБА_1 , як його дружина. До моменту звернення до суду із заявою про встановлення факту ОСОБА_1 19.10.2023 р. отримала свідоцтво на спадщину за законом. Як слідує з копії даного свідоцтва кожен з спадкоємців має право на 1/3 частку спадкового майна.

А отже, встановлення факту проживання заявників та ОСОБА_4 однією сім`єю безумовно впливає на законні права його дружини ОСОБА_1 .

Відповідно до інших висновків Верховного суду, викладених у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 449/1352/15-ц, слідує, що за загальним правилом цивільного процесуального законодавства України та положень статті 235 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, на заявника покладено обов`язок визначати заінтересованих осіб у справі. Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі заявником.Суд не вправі за своєю ініціативою і без згоди заявника залучати інших заінтересованих осіб до участі у справі та зобов`язується вирішити справу за тією заявою, що пред`явлена, і стосовно тих осіб, які зазначені у ній. Якщо заявник не заявляє клопотання про заміну/залучення заінтересованих осіб, суд повинен відмовляти у задоволенні поданої заяви про встановлення юридичного факту.

Тобто, розглядаючи справу з колом осіб, визначених заявниками, за встановлених судом обставин про те, що ОСОБА_1 є заінтересованою особою, суд мав би відмовити в задоволенні поданої ними заяви.

Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що у даному випадку між заявниками та Міністерством оборони України існує спір про право. Вимога про встановлення того факту, що заявники проживали однією сім`єю з батьком ОСОБА_4 , на переконання суду, не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав заявників. Вказаний факт може бути встановлений судом, зокрема, під час розгляду справ про оскарження відповідних дій чи рішень, а не в окремому провадженні.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити заявникам, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» вони мають право подати клопотання про повернення судового збору.

Виходячи з наведеного вище, керуючись ст. 315 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , в особі представника адвоката Денисової Тамари Степанівни, заінтересовані особи Міністерство оборони України, ОСОБА_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Головуюча: