ПОСТАНОВА

іменем України

02 серпня 2024 року м. Кропивницький

справа № 404/1743/23

провадження № 22-ц/4809/951/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Майнард Наталія Олександрівна, на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 13 лютого 2024 рокуу складі судді Мохонько В.В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (далі по тексту ТОВ «Консалт Солюшенс») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову вказало, що 27 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» (далі по тексту ВАТ «Ерсте Банк») було укладено кредитний договір №014/0456/5/12255, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 30000,00 доларів США строком до 26 березня 2015 року.

З метою забезпечення виконання кредитного договору 27 березня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір застави, посвідчений нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О.П., зареєстрований в реєстрі за №718, відповідно до якого предметом заставного майна було визначено транспортний засіб Toyota Avensis, 2008 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 липня 2011 року по справі №2-3367/11 позов ПАТ «Ерсте Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 293704 грн 05 коп заборгованості, 1700 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

17 березня 2022 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограду у справі №2-3367/11 заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено. Замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 липня 2011 року у справі №2-3367/11 за позовом ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а саме з ПАТ «Фідо Банк» на ТОВ «Консалт Солюшенс». Вказало, що відповідач ухиляється від виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 липня 2011 року у справі №2-3367/11, чим порушує принцип обов`язковості виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Оскільки ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань з повернення позивачеві суми боргу, у нього утворилась заборгованість, яка складає 90680,00 грн за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року, з яких 64222,63 грн інфляційних втрат кредитора, 26457,50 грн 3% річних за користування коштами. Посилаючись на зазначені обставини просило суд стягнути з відповідача зазначену заборгованість.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 13 лютого 2024 рокупозовзадоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Консалт Солюшенс» грошову суму у розмірі 90680,13 грн, яка складається з 64222,63 грн інфляційних втрат кредитора, 26457,50 грн 3% річних за користування коштами. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Майнард Наталія Олександрівна, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «Консалт Солюшенс» у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до вимог ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 липня 2011 року по справі №2-3367/11 позов Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ Ерсте Банк» заборгованість у розмірі 293704 грн 05 коп, судовий збір у розмірі 1700 грн та 120 грн за інформаційно-технічне забезпечення (а.с.8-9).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 березня 2022 року заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено стягувача ПАТ «Фідобанк» на його правонаступника - ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Кіровським районним судом м. Кіровограда у цивільній справі №2-3367/11 за позовом ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27 березня 2008 року №014/0456/5/12255. Ухвала набрала законної сили 04 квітня 2022 року (а.с.10-13).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Кіровського районного судом м. Кіровограда від 04 липня 2011 року по справі №2-3367/11 визнано грошові зобов`язання, визначено їх розмір, які відповідачем належним чином не виконані, а тому є підстави для застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у боржника на підставі ч.2 ст.625 ЦК України виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу (основного зобов`язання), суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та трьох процентів річних від простроченої суми.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 відсотки річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У рішенні Європейського суду від 18 травня 2004 у справі «Продан проти Молдови» суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Тобто, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили, незважаючи на те, чи погоджується учасник справи з висновками суду, викладеними в цьому рішенні, яке набрало законної сили, чи ні.

Положення ст.625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 липня 2011 року по справі №2-3367/11 визнано грошові зобов`язання, визначено їх розмір, проте відповідачем ці зобов`язання належним чином не виконані, а тому інфляційні витрати, передбачені ст.625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є як основна сума заборгованості, так і проценти за користування кредитними коштами, встановлені договором.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 539/1937/16-ц.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного суду у постанові від 19 червня 2019 у справі №646/14523/15-ц.

Згідно з наведеним позивачем розрахунком, з яким обґрунтовано погодився суд першої інстанції, заборгованість ОСОБА_1 за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року складає 90680,00 грн, з яких 64222,63 грн інфляційні втрати кредитора, 26457,50 грн 3% річних за користування коштами.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає що, оскільки рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 липня 2011 року по справі № 2-3367/11, яким стягнуто з відповідача заборгованість за кредитом не виконано, і правова природа заборгованості залишається незмінною, то позивач має право на отримання зазначеним ним складових заборгованості, а саме інфляційних витрат та 3% річних.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч.1,5 ст. 261 ЦК України).

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16 дійшла висновку, що, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Тому правильним є висновок суду першої інстанції про те, що строк позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не сплив.

Доводами апеляційної скарги було також те, що у відповідача відсутні будь-які договірні і боргові зобов`язання перед ТОВ «Консалт Солюшенс». Позивач жодним чином не повідомив відповідача про свої права ні в момент укладення договору цесії, ні на дату подання позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Стаття 514 ЦК України передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Судом першої інстанції було встановлено, що ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 березня 2022 року замінено стягувача ПАТ «Фідобанк» на його правонаступника - ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Кіровським районним судом м. Кіровограда у цивільній справі №2-3367/11 за позовом ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27 березня 2008 року №014/0456/5/12255.

Слід зазначити, що цивільне законодавство не передбачає згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні, ризик настання несприятливих для нового кредитора наслідків несе новий кредитор, а тому порушень прав відповідача (боржника у зобов`язанні) у цьому випадку не настає.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Майнард Наталія Олександрівна, залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда 13 лютого 2024 року- беззмін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко