ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Никифоряка Л.П., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2024 року в цивільній справі номер 183/12311/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання права власності на недоотриману пенсію померлого в порядку спадкування за законом та стягнення суми недоотриманої пенсії, яка належала померлому, в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання права власності на недоотриману пенсію померлого батька в порядку спадкування за законом та стягнення суми недоотриманої пенсії, яка належала померлому, в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивачка є донькою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26.10.2021 року приватним нотаріусом Глушко О.В. в межах спадкової справи №68082766 видано свідоцтво про право на спадщину за законом НРН №517479, згідно з яким до складу спадщини увійшла сума недоотриманої пенсії у розмірі 192860,33 грн.

05.11.2021 року представник позивачки адвокат Заботін В.В. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із пакетом необхідних документів та заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера.

У результаті звернення адвоката ГУ ПФУ в Луганській області було проведено розрахунок суми пенсії недоотриманої спадкодавцем за період з 08.08.2018 року по 30.04.2021 року, розмір якої становить 192860,33 грн.

До складу спадщини, на яку видано свідоцтво про право на спадщину за законом, увійшла недоотримана пенсія за період з 08.08.2018 по 30.04.2021 року; в той час як недоотримана пенсія за період з 01.04.2017 по 08.08.2018 року не увійшла до спадщини, на яку видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

Позивачка зазначала, що часове обмеження відповідачем суми недоотриманої пенсії, яка увійшла до складу спадщини, періодом з 08.08.2018 року по 30.04.2021 року, є протиправним. Відповідачем протиправно не надано приватному нотаріусу відомостей щодо суми недоотриманої пенсії померлим ОСОБА_2 за період з 01.04.2017 року до 08.08.2018 року, внаслідок чого нотаріус був позбавлений можливості включити недоотриману пенсію за вказаний період до складу спадщини, на яку видано свідоцтво.

Окрім того, постанова КМУ №1165 від 10.11.2021 року, на яку посилається відповідач, визначає додаткові умови виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, що не передбачені Конституцією України та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивачка просила суд:

- визнати право власності на суму недоотриманої пенсії, яка належала померлому ОСОБА_2 , не була одержана ним за життя та не включена до свідоцтва про право на спадщину за законом у розмірі 37744,32 грн, в порядку спадкування за законом;

- стягнути суму недоотриманої пенсії, яка належала померлому ОСОБА_2 , не була одержана ним за життя та не включена до свідоцтва про право на спадщину за законом у розмірі 37744,32 грн в порядку спадкування за законом;

- стягнути суму недоотриманої пенсії, яка належала померлому ОСОБА_2 , але не була одержана ним за життя у розмірі 188374,83 грн згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом НРН №517479, зареєстроване в реєстрі за №1413 від 26.10.2021 року.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання права власності на недоотриману пенсію померлого в порядку спадкування за законом та стягнення суми недоотриманої пенсії, яка належала померлому, в порядку спадкування за законом, - задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 кошти недоотриманої пенсії, що належали її померлому батьку ОСОБА_2 , та які увійшли до складу спадщини, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26.10.2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Глушко О.В. (спадкова справа № 37/2021) в розмірі 188374,83 гривні (сто вісімдесят вісім тисяч триста сімдесят чотири гривні 83 копійки).

В іншій частині позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області - відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ГУ ПФУ в Луганській області, подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.02.2024 року у справі №183/12311/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 1.7 Порядку №22-1 днем звернення за виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, встановлено, що виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера, яка ввійшла до складу спадщини, здійснюється виключно на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Якщо нарахування та виплата пенсії не здійснювалась на час смерті, тобто відсутні суми пенсії, що належали пенсіонеру і залишилися недоотриманими у зв`язку зі смертю, розмір недоотриманої пенсії розраховується згідно з частиною другою статті 49 з урахуванням частини першої статті 46 Закону №1058-IV (не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії), де датою звернення за отриманням пенсії є день звернення спадкоємця з усіма необхідними документами.

За життя ОСОБА_2 не виявив бажання поновити виплату пенсії, з заявою про поновлення виплати пенсії не звертався, тому пенсійні виплати з 01.04.2017 року не отримані з вини пенсіонера.

05.11.2021 року ОСОБА_3 , як представник, що діяв на підставі довіреності №617834264, в інтересах ОСОБА_1 звернувся до відділу обслуговування громадян №9 (сервісний центр) ГУ ФПУ в Луганській області з заявою №9437 про виплату недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 .

Станом на 01.01.2022 суму недоотриману пенсію в розмірі 178926,38 грн за період з 04.11.2018 року по 30.04.2021 року обліковано, включено до переліку рішень та буде виплачуватися згідно з постановою Кабінету Міністрів України №1165 від 10.11.2021 року в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Залишок невиплаченої недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 в сумі 174436,78 грн обліковується у сформованому переліку отримувачів виплат за минулий період.

ГУ ПФУ в Луганській області при винесенні рішення про виплату на користь позивачки недоотриманої суму пенсії повинно керуватись вимогами Сімейного кодексу України, Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1». Його не наділено правом трактувати законодавчі норми на користь окремих осіб, або не виконувати його встановлення.

Щодо рішення суду в частині стягнення судових витрат з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті, яка передбачає врахування майнового стану сторони.

Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області не має коштів на сплату судового збору. Тому, рішення суду в частині стягнення судових витрат з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області є також необґрунтованим.

Від позивача відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача ГУ ПФУ в Луганській області в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В апеляційній скарзі він просив судові засідання проводити без участі представника ГУ ПФУ в Луганській області (а.с. 137-141).

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить отримання нею 03 червня 2024 року рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 154).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 26 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Глушко О.В. видане свідоцтво про право на спадщину за законом НРН 517479, зареєстроване в реєстрі за № 1413, відповідно до якого спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_2 у вигляді суми недоотриманої пенсії в розмірі 192860,33 грн, прийняла його донька ОСОБА_1 (а.с. 24).

Із повідомлення ГУ ПФУ в Луганській області наданого у відповідь на адвокатський запит представника позивача адвоката Заботіна В.В., вбачається:

- згідно з заявою ОСОБА_1 про виплату недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 №9437 від 05.11.2021 року Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області було прийнято рішення про виплату недоотриманої пенсії;

- станом на 01.01.2022 року суму недоотриманої пенсії обліковано, включено до переліку типу рішень 2 та буде виплачуватися згідно з постановою №1165 в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік;

- відповідно до постанови №1165 частина недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та 22.12.2022 року, 25.07.2023 року, 15.09.2023 року, 16.10.2023 року та 20.10.2023 року зарахована спадкоємиці ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок АТ «Ощадбанк» згідно з наданою нею заяви про виплату недоотриманої пенсі №9437 від 05.11.2021 року;

- ОСОБА_2 на момент смерті перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області як внутрішньо переміщена особа. Виплату пенсії ОСОБА_2 призупинено з 01.04.2017 року у зв`язку із відсутністю за місцем проживання понад 60 днів;

- у випадках, коли на день смерті пенсіонера нарахування та виплата пенсії не здійснювалась, заява щодо поновлення пенсії особисто пенсіонером не надавалась, органи Пенсійного фонду України можуть розрахувати недоотриману пенсію на підставі заяви спадкоємця, визначеного нотаріусом. З огляду на зазначене недоотримана пенсія була розрахована з моменту надходження запита нотаріуса з 08.08.2018 року по 30.04.2021 року в сумі 192860,33 грн, тобто за 3 роки з дня надходження запита (а.с. 29-30).

Відповідно до довідки без номеру від 01.11.2023 року ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Луганській області де отримував пенсію за віком. Так, за період з 01.01.2016 року по 31.03.2017 року загальна сума пенсії отриманої померлим склала 35385,30 грн (а.с. 32-33).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з незаконного перешкоджання відповідачем реалізації прав позивачки як спадкоємця на отримання належного їй спадкового майна, яке увійшло до складу спадщини.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі, якщо заповітом не охоплено усієї спадкової маси, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Системний аналіз положень статті 1219 ЦК України та статті 1227 ЦК України при застосуванні до встановлених у цій справі обставин дає підстави для висновку, що потрібно розрізняти: право на пенсію, яке нерозривно пов`язане із особою, яке відповідно не входить до складу спадщини та припиняється зі смертю особи, яка мала таке право; та право на суми пенсії, нараховані за життя спадкодавцю, тобто належали йому, але не отриманні ним за життя, які передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Глушко О.В. видане свідоцтво про право на спадщину за законом НРН 517479, зареєстроване в реєстрі за №1413, відповідно до якого спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_2 у вигляді суми недоотриманої пенсії в певному розмірі прийняла його донька ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу, що право позивачки на отримання вказаної вище грошової суми від відповідача ґрунтується на неоспореному у передбаченому діючим законодавством порядку, свідоцтві про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , батька позивачки ОСОБА_1 , посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Глушко О.В.

Доводи апеляційної скарги про те, що недоотримана пенсія померлого ОСОБА_2 обліковується в ГУ ПФУ в Луганській області та буде виплачена на умовах окремого порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року №1165, після затвердження відповідних бюджетних призначень апеляційний суд не приймає до уваги, з огляду на наступне.

У силу абзацу другого пункту 1 Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165, пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Пунктом 4 згаданого Порядку передбачено, що пенсійні виплати за минулий період згідно з цим Порядком проводяться щомісяця отримувачам, яких включено до переліку станом на 1 січня відповідного року. На забезпечення пенсійних виплат за минулий період щомісяця спрямовується частина бюджетних призначень, передбачених абзацом другим пункту 1 цього Порядку, відповідно до бюджетного розпису.

Розмір пенсійної виплати за минулий період отримувачам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, визначається в сумі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період, але не може бути більшим від належної до виплати отримувачу суми, що обліковується в переліку отримувачів.

У разі недостатності бюджетних призначень для забезпечення пенсійної виплати за минулий період у розмірі, передбаченому абзацом другим цього пункту, виплата проводиться в сумі, що визначається пропорційно виділеним на пенсійні виплати за минулий період бюджетним призначенням, але не більшій належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.

За результатами виконання бюджету Пенсійного фонду України за дев`ять місяців відповідного року зазначений в абзаці другому цього пункту розмір пенсійної виплати за минулий період може бути збільшений пропорційно залишку бюджетних призначень, але не може перевищувати належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.

Отже, Порядок №1165 визначає додаткові умови виплати недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб та осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України і не були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи на контрольованій Україною території, що не передбачені Конституцією України та Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Конституційний Суд України у Рішенні від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якого належить прийняття законів.

У свою чергу, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Водночас, за змістом конституційних норм Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційне поняття Закон України, на відміну від поняття законодавство України, не підлягає розширеному тлумаченню. За загальним правилом закон - це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, який приймається відповідно до особливої процедури парламентом та регулює найважливіші суспільні відносини. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін.

Апеляційним судом враховується те, що Верховною Радою України не приймались зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з приводу особливостей виплати недоотриманої пенсії пенсіонерів, які є внутрішньо переміщеними особами.

Апеляційний суд вважає, що у разі застосування Порядку №1165 виплата не отриманої пенсії, належної спадкодавцю ОСОБА_2 , відбудеться лише з 01 січня 2024 року щомісячними платежами у розмірі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, і лише у разі достатності відповідних бюджетних призначень.

Отже, зазначеною постановою звужуються права на отримання недоодержаних за життя пенсійних виплат спадкодавця ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщеної особи, у порівнянні з встановленим законом порядком отримання недоотриманої пенсії інших осіб. В силу статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 06 вересня 2012 року непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Перевіряючи довід апеляційної скарги щодо відсутності грошових коштів на сплату судового збору, апеляційний суд його відхиляє як необґрунтований, оскільки не доведений належним чином.

Стаття 8 Закону України «Про судовий збір» конкретизує порядок, умови такого звільнення та коло осіб, які можуть бути звільнені від сплати судового збору.

Положення пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи юридичної особи), а положення п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову в яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Юридична особа не позбавлена права звернутися із клопотанням про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, і суд за результатами розгляду цього клопотання не обмежений у праві на власний розсуд відстрочити або розстрочити таку сплату.

Крім того, із наведеного вбачається, що прийняти рішення про відстрочення або розстрочення сплати судового збору суд може і з власної ініціативи в тому разі, коли юридична особа звертається із клопотанням про звільнення від сплати судового збору.

З клопотанням про звільнення від сплати судового збору відповідач до суду першої інстанції не звертався.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення, рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: