П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 01 березня 2024 року про забезпечення позову у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Обухівського нотаріального округу Київської області Мельник Марина Володимирівна, про визнання договору купівлі-продажу частки нежилого приміщення недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року АТ «Райффайзен Банк»звернулося до суду з позовом та просило визнати недійним договір купівлі-продажу 21/100 частки нежилого приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , який укладено 17 червня 2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Мельник М.М., зареєстрованого в реєстрі за № 868, та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Мельник М.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68064376 від 17.06.2023 року, номер запису про право власності 50664648.

Також АТ «Райффайзен Банк»було подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив накласти арешт на нерухоме майно, що на праві власності належить ОСОБА_1 , а саме: 21/100 частку нежилого приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 може в подальшому відчужити вказане нерухоме майно або передати зазначене майно в іпотеку іншому кредитору. Для забезпечення виконання рішення суду необхідним є вжиття судом заходів забезпечення позову, що гарантуватиме виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Накладення арешту на нерухоме майно є реальним способом забезпечення виконання судового рішення і захисту прав та інтересів позивача у даній справі. Зважаючи на те, що у спірного майна відсутні будь-які обмеження щодо його відчуження ОСОБА_1 , останній без жодних перешкод може його відчужити далі до ухвалення рішення у даній справі.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 01 березня 2024 року заяву АТ «Райффайзен Банк» задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що у заяві про забезпечення позову заявником не вказано електронний кабінет в ЄСІТС позивача, ціну позову, інші відомості, необхідні для забезпечення позову. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Накладення арешту на майно не може бути співмірним заходом забезпечення позову за позовними вимогами немайнового характеру, які не підлягають примусовому виконанню. ОСОБА_3 не укладав кредитного договору з АТ «Райффайзен Банк», у нього не виникли кредитні зобов`язання. Також частка нежитлового приміщення загальною площею 564,9 м?, що розташовано в АДРЕСА_1 не була предметом застави або іпотеки, а тому не може бути предметом обтяження у даній цивільній справі.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Райфайзен Банк», вказує на те, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсея І.М. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання судового наказу № 910/9742/22, виданого Господарським судом міста Києва від 28 липня 2023 року про солідарне стягнення з ТОВ «Торговий дім «ДНІПРО-торг» та ОСОБА_3 на користь АТ «Райффайзен Банк» заборгованості за кредитом у розмірі 12 000 000 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 481 315,06 грн. ОСОБА_3 після винесення рішення Господарським судом міста Києва у справі № 910/9742/22 про стягнення заборгованості з нього на суму понад 12 млн. грн., до винесення постанови Північним апеляційним господарським судом та набрання рішенням законної сили, з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань як поручителя перед банком, задля приховування належного йому на праві власності майна, продав належну йому частку нежилого приміщення, при цьому, жодного погашення заборгованості з цього продажу відповідач так і не здійснив. З урахуванням цього, АТ «Райффайзен Банк» вважає укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу частки нежилого приміщення фраудаторним та таким, що вчинений з метою приховування нерухомого майна від звернення стягнення задля задоволення вимог стягувача. Банк звернувся до суду про визнання такого договору недійсним та разом з позовом було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане майно, що є предметом оскаржуваного договору купівлі-продажу. З метою недопущення подальшого відчуження вказаного нерухомого майна або передачу зазначеного майна в іпотеку іншому кредитору та для забезпечення виконання рішення суду по даній справі, АТ «Райффайзен Банк» переконаний у необхідності вжиття судом заходів забезпечення позову, що гарантуватиме виконання рішення суду. При цьому, накладення арешту на нерухоме майно є реальним способом забезпечення виконання судового рішення і захисту прав та інтересів позивача у даній справі.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки існує ризик відчуження нерухомого майна на користь третіх осіб.

Апеляційний суд погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Згідно правового висновку, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відтак, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 22 березня 2023 року по справі № 910/9742/22 стягнуто солідарно з ТОВ «Торговий дім «ДНІПРО-торг» та ОСОБА_3 на користь АТ «Райффайзен Банк» заборгованості за кредитом у розмірі 12 000 000 грн. та заборгованість за відсотками у розмірі 481 315,06 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Господарського суду міста Києва від 22 березня 2023 року у справі № 910/9742/22 задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 22 березня 2023 року у справі №910/9742/22 змінено в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «Райффайзен Банк» витрат по сплаті судового збору в розмірі 93 609 грн 86 коп., виключивши з резолютивної частини рішення абзац 5. Доповнено резолютивну частину рішення абзацом 5 наступного змісту: «Стягнути з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (01011, м. Київ, вул. Лєскова, буд. 9, ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 93 609 грн 86 коп.». В решті рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 у справі №910/9742/22 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 19 жовтня 2023 року постанову Північного апеляційного господарського суду від 04 липня 2023 року у справі №910/9742/22 залишено без змін.

На виконання судового рішення Господарського суду міста Києва від 22 березня 2023 року було видано накази про примусове виконання судового рішення, які пред`явлено для виконання.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсея І.М. від 08 серпня 2023 року відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 про стягнення вказаної заборгованості з боржника ОСОБА_3 на користь АТ «Райффайзен Банк».

17 червня 2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір-купівлі продажу частки нежитлового приміщення, за яким останній набув право власності 21/100 частку нежилого приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчено 17 червня 2023 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Мельник М.В., зареєстрований в реєстрі за № 868.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомо майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17 червня 2023 року право власності на 21/100 частку нежилого приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу частки нежитлового приміщення від 17 червня 2023 року.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що АТ «Райффайзен Банк» оспорює законність відчуження ОСОБА_3 21/100 частку нежилого приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 і просить визнати укладений між ними договір купівлі-продажу частки нежитлового приміщення недійсним відповідно до статей 203, 215, 234 ЦК України, як таких, що використаний боржником ОСОБА_3 виключно з метою уникнення сплати боргу та для цілей невиконання судового рішення про стягнення коштів за кредитним договором.

Звертаючись з відповідною заявою про забезпечення позову, позивач зазначав, що є підстави вважати, що зазначене нерухоме майно може бути знову відчужена відповідачем третім особам.

Безпосередньою підставою для звернення позивача з позовом у цій справі є можливе уникнення виконання зобов`язань за кредитним договором шляхом укладення договору купівлі-продажу частки нежитлового приміщення. Оспорюваний позивачем правочини укладено у червні 2023 року, тобто, у процесі розгляду справи про стягнення заборгованості господарським судом, провадження по якій відкрито 22 листопада 2022 року.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на 21/100 частку нежилого приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить відповідачу ОСОБА_1 на праві власності, врахувавши предмет позову та вказані позивачем підстави для забезпечення позову у справі.

Застосування вказаного виду забезпечення позову є адекватним, оскільки його невжиття може призвести до відчуження спірного майна на користь інших осіб, що, в свою чергу, порушить інтереси позивача, які полягають у поверненні майна у власність відповідача для забезпечення можливості виконання судового рішення, шляхом звернення стягнення на це майно.

Доводи апелянта щодо не зазначення електронного кабінету в ЄСІСТ позивача, ціну позову, інші відомості, необхідні для забезпечення позову не є підставою для скасування заходів забезпечення позову.

Щодо посилання ОСОБА_1 на відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки імовірне рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 викладено правову позицію щодо можливості забезпечення позову немайнового характеру. Так, у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить.

Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

У справі, переданій на розгляд Великої Палати Верховного Суду, позивач пред`явив вимогу про визнання договору недійсним. Звертаючись до суду із цим позовом, позивач насамперед має на меті захистити своє право власності на нерухоме майно, яке внаслідок укладення оспорюваного правочину було зареєстровано за відповідачкою. Оскільки визнання недійсним правочину, який є безпосередньою підставою для зміни власника спірної квартири, так чи інакше вплине на подальший правовий режим цього нерухомого майна, то вибраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним із заявленою в цій справі вимогою позову.

Отже, апеляційний суд відхиляє доводи відповідача щодо неспівмірності заходів забезпечення позову у вигляді арешту позовним вимогам, які є немайновими.

Також, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 643/16678/18, оскільки висновки у цій справі і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними. У кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 01 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 29 липня 2024 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.