Справа №442/5739/24
Провадження №2-о/442/608/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Медведика Л.О.,

з участю секретаря судового засідання Далявської Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

15.07.2024 заявник звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що перебувала на утриманні рідного брата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня його смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заяви вказує на те, що згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , який проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 та приймав безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, що стверджується довідкою військової частини № НОМЕР_2 від 20.12.2023 року

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 159 від 23.09.2023 року ОСОБА_2 помер в м. Торецьк, Бахмутського району Донецької області 22.09.2023 року від атеросклеротичної хвороби серця.

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 302 від 28.11.2023 старшого солдата ОСОБА_2 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку із смертю та зазначено, що смерть НЕ пов`язана з виконанням обов`язків військової служби підчас захисту Батьківщини.

Після смерті свого брата ОСОБА_2 , вона звернулася до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату грошового забезпечення належного її брату ОСОБА_2 . У листопаді 2023 року на адресу заявниці надійшов лист від військової частини НОМЕР_1 із викладенням мотивів відмови у виплаті грошового забезпечення померлого військовослужбовця ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що вона, як сестра військовослужбовця не зазначена у переліку осіб, які мають право на належне невиплачене грошове забезпечення та вказано, що право на отримання цих коштів можуть мати особи, які перебували на утриманні військовослужбовців, у зв`язку з чим ОСОБА_1 змушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні.

В судове засідання заявник не з`явилася. Подала заяву про розгляд справу за її відсутності. Просить задоволити заявлені вимоги.

Від заінтересованих осіб: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшли заяви про розгляд справи без їхньої присутності. Щодо задоволення заяви не заперечують.

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного (цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих «майнових чи немайнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про становлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п.1 ч. 1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту , зокрема, родинних відносин між фізичними особами.

Згідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 від 02.10.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , який проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 та приймав безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, що стверджується довідкою військової частини № НОМЕР_2 від 20.12.2023 року

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 159 від 23.09.2023 року ОСОБА_2 помер в м. Торецьк, Бахмутського району Донецької області 22.09.2023 року від атеросклеротичної хвороби серця.

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 302 від 28.11.2023 старшого солдата ОСОБА_2 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку із смертю та зазначено, що смерть НЕ пов`язана з виконанням обов`язків військової служби підчас захисту Батьківщини.

Батьками заявниці ОСОБА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 18.10.1969 року. Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 30.07.1998 заявниця одружилась з ОСОБА_6 у зв`язку з чим змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ». Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 25.07.2005 серії НОМЕР_6 шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 25.07.2005 було розірвано і заявниця залишилася на прізвищі « ОСОБА_8 ».

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 серії НОМЕР_4 його батьками аналогічно заявниці вказано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , отже ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є повно рідним братом заявниці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після смерті свого брата ОСОБА_2 , заявниця ОСОБА_1 звернулася до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату грошового забезпечення належного її брату ОСОБА_2 . У листопаді 2023 року на адресу заявниці надійшов лист від військової частини НОМЕР_1 із викладенням мотивів відмови у виплаті грошового забезпечення померлого військовослужбовця ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що вона, як сестра військовослужбовця не зазначена у переліку осіб, які мають право на належне невиплачене грошове забезпечення та вказано, що право на отримання цих коштів можуть мати особи, які перебували на утриманні військовослужбовців.

Письмовою заявою ОСОБА_9 остання повідомляє, що вона є родичкою сім`ї ОСОБА_7 та стверджує, що загиблий ОСОБА_4 до дня своєї смерті утримував свою рідну сестру ОСОБА_1 , надавав їй матеріальну допомогу, оплачував комунальні послуги, купував для неї продукти харчування та ліки. Після вступу до лав ЗСУ загиблий ОСОБА_2 передавав грошові кошти на утримання своїй сестрі готівкою, а також пересилав їх їй на картку.

Письмовою заявою ОСОБА_10 , яка являється сусідкою сім`ї ОСОБА_7 , остання підтверджує, що заявниця дійсно проживала зі своїм братом ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 до його призову у ЗСУ за адресою: АДРЕСА_1 . Загиблий ОСОБА_2 до дня своєї смерті опікувався рідною сестрою і племінницею, надавав їм матеріальну допомогу, оплачував комунальні послуги, купував продукти харчування. Після вступу до лав ЗСУ загиблий ОСОБА_2 передавав грошові кошти на утримання своїй сестрі готівкою, а також пересилав їх їй на картку. Основним і постійним джерелом засобів для існування для ОСОБА_1 була допомога з боку її рідного брата ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Випискою АТ «Універсалбанк» про коштів на картці заявниці від 19.01.2024 підтверджується переказ коштів 01.08.2022 від ОСОБА_4 на картку ОСОБА_1 в розмірі 15 000 грн.

Платіжною інструкцією ПАТ «Приватбанк» № P24A506435324D23151 підтверджується переказ коштів 19.11.2022 від ОСОБА_4 на рахунок ОСОБА_1 в розмірі 50 050 грн.

Платіжною інструкцією ПАТ «Приватбанк» № P24A743810535D69029 підтверджується переказ коштів 20.01.2023 від ОСОБА_4 на рахунок ОСОБА_1 в розмірі 100 050 грн.

Платіжною інструкцією ПАТ «Приватбанк» від 24.03.2023 підтверджується переказ коштів від ОСОБА_4 на рахунок ОСОБА_1 в розмірі 30 050 грн.

Платіжною інструкцією ПАТ «Приватбанк» № P24AD7011 підтверджується переказ коштів 06.05.2023 від ОСОБА_4 на рахунок ОСОБА_1 в розмірі 10 050 грн.

Платіжною інструкцією ПАТ «Приватбанк» № P24AD1349 підтверджується переказ коштів 22.08.2023 від ОСОБА_4 на рахунок ОСОБА_1 в розмірі 50 050 грн.

Щодо отриманих доходів заявниці за 2022-2024 роки необхідно зазначити, що згідно відомостей з реєстру застрахованих осіб ПФУ починаючи з травня 2022 року і до травня 2023 року заявниця ОСОБА_1 не отримувала жодних доходів, з травня 2023 по січень 2024 працювала продавцем непродовольчих товарів у ФОП ОСОБА_11 та отримувала мінімальну зарплату, що також підтверджується довідкою про доходи № 1 від 17.01.2024 року виданою ОСОБА_11 .

З наданих доказів вбачається, що заявниця ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого рідного брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та одержувала від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Заявниця ОСОБА_1 також витрачала кошти, які надавав їй загиблий брат ОСОБА_2 на лікування своєї дочки ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_7 від 11.07.2008), яка згідно виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого перебуває на «Д» обліку з діагнозом: хронічний гастродуоденіт.

Разом з тим, у померлого ОСОБА_2 є діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_8 від 25.06.1997) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_9 від 29.06.1994), які виступають заінтересованими особами. Інших родичів у ОСОБА_2 немає, оскільки, спільні із заявницею батьки померли, а саме: ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_10 від 21.02.2013, а ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_11 від 25.06.2024. Також брат заявниці на момент смерті був розлучений, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 12.10.2023 № 7 актовий запис про розірвання шлюбу № 71 від 10.06.2004 року. Матеріали справи містять письмові заяви від дітей померлого, які не заперечують щодо задоволення заявлених вимог ОСОБА_1 .

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 31.03.2020 у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19).

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Згідно з п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено гарантії та заходи соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України. Статтею 10 зазначеного Закону визначено коло членів сімей загиблих військовослужбовців та інших осіб. Порядок надання статусу особи, на яку поширюється чинність цього Закону, особам, зазначеним в абзацах п`ятому - восьмому пункту 1 статті 10 цього Закону, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2015 № 740. При цьому до членів сімей загиблих військовослужбовців та інших осіб, зазначених у цій статті, належать утриманці загиблого, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки та один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні. Таким особам відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Статтею 15 даного Закону передбачено ряд пільг сім`ям загиблих (померлих) ветеранів війни, Захисників і Захисниць України.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

У справі № 287/167/18-ц, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 33-35 зазначеної постанови від 30 січня 2020 року зазначила про таке: «33. Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. 34. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній».

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

У своїй постанові у справі № 560/17953/21 (провадження №11-150апп23) від 18 січня 2024 року Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року у справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №290/289/22-ц (провадження №61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Також, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що є неефективним підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту перебування на утриманні, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.

Встановлення даного юридичного факту в достатній мірі захистить інтереси заявниці та відповідатиме завданням цивільного судочинства, визначеним у ст.2 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи, що відсутність підтвердження вищевказаного факту є перешкодою для оформлення статусу члена сім`ї загиблого (полеглого) ветерана війни, призначення пільг передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оформлення пільг та виплати соціальних допомог, оформлення виплати грошового забезпечення померлого військовослужбовця ОСОБА_2 , та заява не пов`язана з наступним вирішенням спору про право, зважаючи, що іншого способу встановлення вищевказаного факту у заявниці, крім судового - немає, вважаю, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-83, 141, 293 ЦПК України суд, -

ухвалив :

Заяву задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_12 , перебувала на утриманні рідного брата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня його смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Медведик Л.О.