Справа №285/3015/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва
у складі головуючого судді -Букіної О.М.,
при секретарі-Кавун В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -
Позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до відповідача.
Свої вимоги мотивує тим, що 26.10.2016 о 20 год. 20 хв. трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме: ОСОБА_1 (колишній військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ), керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 , здійснив наїзд на автомобіль Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_3 .
Вина відповідача підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2016.
Відповідач наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.07.2007 № 149 зарахований до списків особового складу, а наказом від 23.02.2017 № 39 виключений зі списків військової частини у зв`язку з убиттям до нового місця служби у м. Київ.
На час вчинення ДТП відповідач перебував на військовій службі та виконував обов`язки водія згідно з дорожнім листом № 4155.
Вказані суми 08.08.2019 списано з рахунків військовї частини на виконання рішення суду.
Тому відповідно до ст.1191 ЦК України після проведення виплати МТСБУ у військової частини НОМЕР_1 виникло право зворотньої вимоги до відповідача.
У зв`язку з цим просить позов задовольнити та стягнути з відповідача:
-судовий збір за подання позову (відшкодування МТСБУ) - 1739,76 грн.;
-судовий збір за подання військовою частиною апеляційної скарги - 2643 грн.;
-судовий збір за подання військовою частиною касаційної скарги -3524 грн.,
27.08.2019 матеріали позову надійшли до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області та на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані до провадження головуючого судді Мозговому В.Б.
03.09.2019 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача.
Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04.09.2019 справу передано для розгляду за підсудністю до Солом`янського районного суду м.Києва.
25.09.2019 справа надійшла до Солом`янського районного суду м.Києва та на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана до провадження головуючого судді Букіній О.М.
28.10.2019 справа повторно надійшла до Солом`янського районного суду м.Києва після дооформлення.
Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 29.10.2019 позовну заяву залишено без руху. 20.12.2019 позивач усунув недоліки, визначені в ухвалі суду, та подав позовну заяву у новій редакції.
Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 23.12.2019 позовну заяву знов залишено без руху. 27.04.2020 позивачем на виконання вимог ухвали від 23.12.2019 подано позовну заяву у новій редакції.
Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 14.05.2020 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Визначено відповідачу/ам/ строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов.
Сторонам направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.
Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 01.04.2024 справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 17.06.2024 у задоволенні клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.
22.07.2024 до суду надійшли додаткові пояснення позивача по справі.
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Таким чином, відповідач, враховуючи положення статей 128, 130 ЦПК України, вважається таким, що повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання.
Відзиву на позов відповідачем не подано.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням обставин справи,суд вважає за можливе розглядати справу без участі сторін на підставі письмових доказів, наявних у матеріалах справи, у порядку заочного розгляду справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, досдідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.
Як зазначено у постанові 26.10.2016 о 20 год. 20 хв. водій ОСОБА_1 у м. Києві на вул.Саксаганського, 96, керуючи автомобілем «Вольксваген» д/н НОМЕР_2 не врахував дорожніх обставин та не дотримався безпечної дистанції руху, здійснив зіткнення з автомобілем «Форд» д/н НОМЕР_3 , що в свою чергу від удару в некерованому стані здійснив зіткнення з автомобілем «Рендж Ровер» д/н НОМЕР_4 , що призвело до механічних пошкоджень трьох автомобілів, чим порушив вимоги п.2.3 б, п. 13.1 Правил дорожнього руху.
Відповідно до частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Згідно з витягами із наказів № 149 від 24.07.2007 та № 39 від 23.02.2017 ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частини НОМЕР_1 з 24.07.2007 по 23.02.2017.
На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 виконував обов`язки водія, що підтверджується дорожнім листом № 4155, виданим 23.10.2016 і дісним по 01.11.2016.
Крім цього з вказаного рішення суду вбачається, що на момент скоєння ДТП (22.10.2016) автомобіль Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_2 знаходився на праві оперативного управління у військовій частині НОМЕР_1 , а ОСОБА_1 виконував свої трудові та службові обов`язки.
Рішення суду набрало законної сили 24.06.2019.

На виконання рішення суду військовою частиною НОМЕР_1 перераховано вказану суму страхового відшкодування на рахунок Моторного (транспортного) страхового бюро України, а також суму судового збору, що підтверджено платіжними дорученнями від 08.08.2019 №916 та №917 відповідно.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" - фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191ЦК).

Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), (надалі Положення), передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані у разі заподіяння з їх вини третім особам шкоди, яку було відшкодовано відповідно до чинного законодавства військовою частиною, зобов`язані відшкодувати її військовій частині у порядку, передбаченому цим Положенням та цивільним законодавством України (п.7).

Згідно з п.8 Положення, залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Відповідно до п. 10 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Повна матеріальна відповідальність за шкоду військовослужбовців та призваних на збори військовозобов`язаних, заподіяна з їх вини державі, настає у разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій, дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину.

Так як з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої завдана шкода, суд приходить до висновку про наявність підстав для покладення матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення, як це передбачено п. 10 Положення, оскільки шкоду заподіяно недбалим виконанням ним службових обов`язків.

Покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності не відповідає вимогам зазначеного Положення, оскільки матеріали справи не містять даних про вчинення умисних протиправних дій, дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину або посилання на наявність інших обставин, за яких настає повна матеріальна відповідальність.

Оскільки відповідач порушив Правила дорожнього руху під час керування транспортним засобом, внаслідок чого з його вини сталася дорожньо-транспортна пригода та пошкоджено транспортний засіб, відтак він повинен нести відповідальність за фактично завдану шкоду, однак у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення, оскільки шкоду заподіяно недбалим виконанням ним службових обов`язків.

Доказів покладення на відповідача під час перебування на службі у військовій частині НОМЕР_1 та на момент скоєння ДТП повної матеріальної відповідальності, як і доказів вчинення умисних протиправних дій, чи дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину, позивачем не надано.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 18.07.2024 №5549 наданої позивачем на вимогу суду, загальна сума доходу військовослужбовця ОСОБА_1 за січень 2017 року становить 11357,89 грн.

З огляду на викладені вище обставини, позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 про стягнення з відповідача завданої шкоди в порядку регресу підлягають задоволенню частково в розмірі заробітної плати (грошового забезпечення) за січень 2017 року, тобто у сумі 11357, 89 грн.

При цьому, суд не приймає до уваги та залишає без розгляду додаткові докази, що подані позивачем 22.07.2024 в обґрунтування поданого позову, як такі, що не відповідають вимогам ч.8,9 ст.83 ЦПК України.

Так, згідно з ч.8, 9 ст.83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Суд вважає, що позивачем необґрунтовано наявності поважних причин неподання таких доказів у визначені вимогами ЦПК України строк, як і не надано доказів направлення їх стороні у справі, тобто відповідачу по справі.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, а відтак з винуватця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача сума сплачених позивачем матеріальних збитків в межах місячного грошового забезпечення, а саме у розмірі 11357, 89 грн.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат.

За ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн., що відповідає заявленій в позові ціні позову у розмірі 50939,12 грн.

Задоволеній сумі в розмірі 11357, 89 грн. буде відповідати такий розмір судового збору: 1921 грн. х 11357, 89 грн. : 50939,12 грн. = 428,32 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, що становить 428,32 грн.

Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 206, 259, 263-265, 268, 273,280-283 ЦПК України, ст. 993, 1191 ЦК України, ст.ст.1166, 1191 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь військової частини НОМЕР_1 (адреса місця знаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) матеріальні збитки у розмірі 11357, 89 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь військової частини НОМЕР_1 (адреса місця знаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) судовий збір у розмірі 428,32 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 02.08.2024.

Суддя: О.М. Букіна