Справа № 523/2623/22
Провадження № 6/521/452/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання Гриневич І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу квартири, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходилась справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу квартири.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу квартири задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму авансу у розмірі 245 300 грн, інфляційні втрати в розмірі 24 567 грн 61 коп та 3 % річних в розмірі 7 984 грн 01 коп. Судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

28 липня 2023 року відповідач звернулася до Одеського апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року.

Постановою Одеського апеляційного суду від 05 березня 2024 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року залишено без змін.

Відповідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року набрало законної сили і на виконання вищевказаного судового рішення Малиновський районним судом м. Одеси було видано відповідні виконавчі листа та направлено до Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

12 липня 2024 року до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року у справі № 523/2623/22 на один рік до 05.03.2025 року, в якій вона вказував на те, що матеріальний стан відповідачки є незадовільним та унеможливлює належне виконання судового рішення, а також на її утриманні перебуває батько, що потребує постійного догляду. Зокрема зазначає, що періодично надавала громадянину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошові кошти у борг, вказує, що загальна сума заборгованості ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перед заявницею значно перевищує суму грошових коштів, що підлягають стягненню із заявниці на підставі рішення Малиновського районного буду від 21.06.2023 року у справі № 523/2623/22, у зв?язку з чим навіть повернення ОСОБА_3 заявниці лише частини грошових коштів, надасть змогу їй в повному обсязі виконати рішення Малиновського районного суду від 21.06.2023 року у справі № 523/2623/22.

Таким чином, зазаначає, що на її переконання, відстрочення виконання судового рішення є необхідним з метою отримання нею можливості повернути надані нею у борг грошові кошти, загальна сума яких є достатньою для задоволення позовних вимог Позивача та подальшого належного виконання нею рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21.06.2023 року у справі № 523/2623/22, у зв?язку з чим вона звертається до суду із даною заявою.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Гніздовська Г.М. підтримала заяву та просила її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 заперечував проти задоволення заяви, оскільки вважає її безпідставною. Крім того, раніше надавав до суду заперечення на заяву про відстрочення судового рішення, в яких зазначав, що стягувач також не має доходів, немає роботи і тому дуже потребує коштів які ОСОБА_1 йому повинна сплатити за рішенням Малиновського районного суду. На утримані ОСОБА_2 знаходиться неповнолітня дитина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дружина ОСОБА_5 інвалід III групи, яка також потребує догляду. Що ж стосується твердження боржниці, про те, що нібито їй хтось заборгував кошти, і поверне їх через рік, то до цієї обставини можна поставитися критично, так як жодних письмових доказів про наявність боргу, заявниця не надала.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходилась справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу квартири.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу квартири задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму авансу у розмірі 245 300 грн, інфляційні втрати в розмірі 24 567 грн 61 коп та 3 % річних в розмірі 7 984 грн 01 коп. Судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 05 березня 2024 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року залишено без змін.

Згідно ст. 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Таким чином рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року набрало законної сили 05 березня 2024 року та підлягає виконанню.

Відповідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року набрало законної сили і на виконання вищевказаного судового рішення Малиновський районним судом м. Одеси було видано відповідні виконавчі листа та направлено до Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Зокрема заявником до суду в якості доказу було надано копію платіжної інструкції № 0.0..1 від 23.07.2024 року на суму 20000, 00 грн., тому заявницею здійснено часткове погашення заборгованості в рамках виконавчого провадження № 74743957 від 16.04.2024 року, тоді суд приходить до висновку, що у неї є кошти для виконання рішення суду.

Частиною 1 статті 435 ЦПК України регламентовано, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною 3 цієї статті визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 зазначеної статті, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

В п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року у справі "Шмалько проти України" (заява N 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Правові висновки про те, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як складову частину судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якій йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу, містяться також у рішеннях Європейського суду у справах «Бурдов проти Росії», «Горнсбі проти Греції».

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Так, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

У своїй заяві про відстрочення виконання рішення суду заявниця посилається на те, що в неї недостатньо коштів для виконання рішення суду.

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників подарків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 квартала 2020 року по 1 квартал 2024 року, до моменту зарахування заявниці на посаду до КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА «МІСЬКА СТУДЕНТСЬКА ПОЛІКЛІНІКА» 01.09.2020 року дохід Заявниці складався із: заробітної плати, державної та соціальної матеріальної допомоги у розмірі 150 грн. 00 коп. (сто п?ятдесят гривень 00 коп.), единорадової виплати чи відшкодування, що здійснюються професійними спілками своїм членам, у розмірі 2 900 грн. 00 коп. (дві тисячі дев?ятот гривень 00 коп.) та інших доходів що включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, а загальний сукупний дохід Заявниці за 2020 рік становить 46 678 грн. 17 коп. (сорок шість тисяч шістсот сімдесят вісім гривень 17 коп.).

Проте, з 01.09.2020 року та по теперішній час дохід заявниці фактично складається лише із заробітної плати. (а.с. 202-205)

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру драв власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, була отримана інформація щодо того, що стосовно заявниці відсутні будь-якого роду відомості у вищезгаданих реєстрах, що підтверджується інформаційною довідкою № 384653859 від 27.06.2024 року.(а.с.194)

Суд зазначає, що наявність у заявниці лише заробітної плати не є винятковою обставиною, заявниця може змінити роботу або додатково заробляти для того щоб покращити свій матеріальний стан та виконати рішення суду.

Посилання заявника та його представника ОСОБА_6 на те, що ОСОБА_1 здійснює догляд за своїм батьком теж не є достатньою та виключною підставою для відстрочення виконання рішення суду, зокрема до суду не надано доказів того, що вона забезпечує свого батька та витрачає кошти на його лікування.

Також у своїй заяві посилається на те, що періодично надавала громадянину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошові кошти у борг, вказує, що загальна сума заборгованості ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перед заявницею значно перевищує суму грошових коштів що підлягає стягненню із заявниці на підставі рішення Малиновського районного буду від 21.06.2023 року у справі № 523/2623/22, у зв?язку з чим навіть повернення ОСОБА_3 заявниці лише частини грошових коштів, надасть змогу їй в повному обсязі виконати рішення Малиновського районного суду від 21.06.2023 року у справі № 523/2623/22.

Однак в матеріалах справи немає достатніх доказів того, що вказаний громадянин заборгував заявниці певну суму коштів, таким чином ця обставина не береться судом до уваги.

Крім того, суд зазначає, що відповідачем в період розгляду справи, провадження у якій було відкрито 01.06.2022р. та у розгляді якої приймав участь представник ОСОБА_1 ОСОБА_7 , відповідачем 10.01.2023р. було здійснено відчуження належної їй квартири АДРЕСА_1 , яка була предметом попереднього договору купівлі-продажу, укладеного між сторонами, на користь третьої особи, що свідчить про намір відповідача уникнути відповідальності.

Суд зазначає, що відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення, наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що причини, зазначені заявником в якості підстав для відстрочення виконання рішення, не є такими, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, в зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення заяви та відстрочення виконання рішення згідно ч. 1 ст. 435 ЦПК України та ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст. ст. 258-261, 353, 435 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу квартири залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 02.08.2024р.

Суддя І.А. Мазун